РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
05 січня 2026 р.  Справа № 120/8016/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) 
про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 згідно трудової книжки.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що по досягненню 63-річного віку звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування періоду роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 до страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 16.06.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
03.07.2025 за вх.№42390/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення з роботи завірений печаткою організації, в якій не проглядається назва організації. Відповідач зауважує, що для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивачеві необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
11.02.2025 позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з досягненням 63-річного віку.
Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 18.02.2025 прийнято рішення №023830032592 про відмову в призначенні йому пенсії.
Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (не менше 21 року). 
Відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано ??період проходження військової служби з 11.11.1980 по 08.12.1982 згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці виправлено дату народження і не завірено належним чином; ???період роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення з роботи завірений печаткою організації, в якій не проглядається назва організації; ??період отримання допомоги по безробіттю згідно записі №21-22 трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата відкладення виплати допомоги по безробіттю і не завірена належним чином.
Таким чином, відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 16 років 10 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування періоду його роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 до страхового стажу, звернувся до суду з цим позовом.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.
У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.
Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено наступні види пенсійних виплат, що призначаються в солідарній системі: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;
Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.
Ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Ч. 1, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження стажу також регламентовано у ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
В ході розгляду справи судом встановлено, що 11.02.2025 позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з досягненням 63-річного віку.
За результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 18.02.2025 прийнято рішення №023830032592 про відмову в призначенні йому пенсії.
Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (не менше 21 року). 
Відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано ??період проходження військової служби з 11.11.1980 по 08.12.1982 згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці виправлено дату народження і не завірено належним чином; ??період роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення з роботи завірений печаткою організації, в якій не проглядається назва організації; ??період отримання допомоги по безробіттю згідно записі №21-22 трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата відкладення виплати допомоги по безробіттю і не завірена належним чином.
Таким чином, відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 16 років 10 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Суд наголошує, що в межах цієї справи позивачем оскаржується виключно не зарахування періоду роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 до його страхового стажу.
Зі змісту записів №8-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач 31.08.1988 прийнятий на роботу на Комбінат напівфабрикатів м. Вінниця та 29.03.1991 звільнений з цієї роботи.
Запис про звільнення внесено на підставі наказу №14-Л від 28.03.1991 та завірений печаткою відділу кадрів Комбінату напівфабрикатів м. Вінниця.,
Оцінюючи обґрунтованість відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 на Комбінаті напівфабрикатів м. Вінниця, суд виходить з того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж, а обов`язок щодо належного її заповнення покладається виключно на роботодавця. 
Судом встановлено, що записи №8– 10 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 внесені у чіткій хронологічній послідовності, містять назву підприємства, дати та номери наказів про прийняття і звільнення. 
Безпосереднім візуальним оглядом оригіналу трудової книжки судом встановлено, що відтиск печатки відділу кадрів у записі про звільнення є цілісним та достатньо чітким для ідентифікації найменування установи («Комбінат напівфабрикатів м. Вінниця»), що повністю спростовує твердження відповідача про неможливість прочитання назви організації.
Посилання відповідача на нечіткість печатки за наявності повністю читабельного та логічно послідовного текстового запису є виявом надмірного формалізму. 
При цьому суд також зауважує, що технічні недоліки виконання записів або відтисків печаток не можуть бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення, якщо факт роботи підтверджується змістом документа. 
Оскільки запис містить усі необхідні реквізити (дату, підпис, номер наказу), а печатка за своїми візуальними характеристиками є читабельною, суд вважає відмову у зарахуванні цього періоду до страхового стажу безпідставною та протиправною.
Щодо обраного позивачем способу захисту прав, суд зазначає, що хоча у позовній заяві мова йде про оскарження бездіяльності відповідача, в ході судового розгляду встановлено наявність індивідуального акта — рішення про відмову в призначенні пенсії №023830032592 від 18.02.2025. 
Варто підкреслити, що бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні обов`язків, покладених на нього законом. Проте, у даному випадку відповідач вчинив активну дію, а саме опрацював заяву позивача, надав правову оцінку поданим документам та зафіксував мотивовану відмову у формі рішення.
Оскільки саме це рішення є актом індивідуальної дії, що породжує негативні правові наслідки для позивача та безпосередньо втілює позицію органу ПФУ щодо незарахування спірного стажу, належним та ефективним способом захисту порушеного права у цих відносинах є саме визнання протиправним та скасування рішення, а не визнання бездіяльності протиправною. 
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
З огляду на викладене та враховуючи очевидність протиправної поведінки відповідача, якою порушуються основоположні права позивача, суд вважає можливим вийти за межі заявлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах.
Відповідно наявні підстави для задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправним рішення відповідача №023830032592 від 18.02.2025 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991 та зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.
Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 908 грн 40 коп.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №023830032592 від 18.02.2025 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 31.08.1988 по 29.03.1991.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.01.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна