Справа №752/546/26
Провадження № 2-о/752/159/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

14.01.2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Чекулаєва С.О.,
секретаря судового засідання Ільніцької І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, 
за участю заявника ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ: 

Заявник звернувся до Голосіївського районного суду м.Київ із заявою про видачу обмежувального припису стосовно своєї колишньої дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав у спосіб заборони:
1)перебувати, заходити та наближатися до 200 метрів до житла заявника за адресою: АДРЕСА_1 у тому числі до подвір`я та прилеглої території; 
2) будь-які контакти із заявником та неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 з 2008 року до 2025 року.
ОСОБА_2 є громадянкою російської федерації, має посвідку на проживання в Україні, проте більшу частину часу проживає за межами України.
Повернувшись до України ОСОБА_2 з`явилася до помешкання заявника, влаштувала сварку, вживала нецензурну лексику, застосовувала фізичне та психологічне насильство відносно заявника та неповнолітніх дітей.
Заявник звертався до органів поліції з приводу завдання побоїв ОСОБА_2 їх спільному малолітньому сину ОСОБА_5 . 
Враховуючи вказані обставини, посилаючись на положення глави 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України а також Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник просить суд видати обмежувальний припис стосовно своєї колишньої дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026, головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням сторін по справі на 14.01.2026.

У судове засідання 14.01.2026 з`явився заявник - ОСОБА_1 .
З метою виклику в судове засідання ОСОБА_2 суд вживав заходів для повідомлення учасника телефонограмою за вказаним заявником номером мобільного телефону, а також розмістив оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, дійшов до такого висновку.
Відповідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно статті 12 та статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. 
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. 
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. 
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту». 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) вказано, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.03.2023 у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22). 
Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Оцінюючи доводи заявниці, суд виходить з такого.
Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).
Відповідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного, економічного та психологічного насильства відповідно до Закону.
Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Суд, перевіривши подану заяву, вважає за необхідне звернути увагу, що заявник фактично посилається на застосування відносно нього та його неповнолітніх дітей таких форм домашнього насильства, як: фізичного та психологічного.
Як доказ застосування фізичного насильства, заявник надав суду протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №743266 від 04.01.2026 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 04.01.2026, копії листів Голосіївського управління поліції, які були надіслані заявнику на його звернення про вчинення насильства, а також висновок експертного дослідження №041-1617-2025 від 05.11.2025.
Суд встановив, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2025 у справі №752/1752/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюб, позов був задоволений, шлюб, укладений між сторонами 20.09.2008 - розірваний.
З час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
04.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до органів поліції з приводу дій колишньої дружини - ОСОБА_2 , які полягали у нанесенні нею тілесних ушкоджень, спільному із заявником неповнолітньому сину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За результатами проведеної перевірки Голосіївським управлінням поліції Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві не встановлено ознак кримінального правопорушення, водночас, вбачаються ознаки вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру.
Водночас, у зв`язку з тим, що на дату розгляду звернення ОСОБА_2 перебуває за кордоном притягнути її до адміністративної відповідальності не вбчалося за можливе. 
04.01.2026 інспектором Голосіївського УП ГУНП у м. Києві складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №743266 від 04.01.2026 стосовно вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Як вказано у протоколі 04.01.2026 о 14:59 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка - ОСОБА_1 .
04.01.2026 інспектором Голосіївського УП ГУНП у м. Києві виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №482278 відносно ОСОБА_2 із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_1 .
Згідно експертного дослідження № 041-1517-2025 від 05.11.2025, проведеного на підставі направлення дізнавача ВД Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 04.11.2025 за №67328, щодо нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_3 , було встановлено наявність у дитини саден та синців, які утворилися в результаті багатократної травмуючої дії тупого предмету. За давністю нанесення ушкодження можуть відповідати терміну та обставинам вказаним освідуваним та в направленні: 02, 04.11.2025 та не були небезпечними для життя і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 (мати заявника) та ОСОБА_7 (рідна сестра заявника) вказали, що ОСОБА_2 проживає окремо від заявника та дітей, проте, коли відвідує їх помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняє сварки, грубо поводиться із неповнолітнім сином - ОСОБА_3 , вчиняючи щодо нього психологічне та фізичне насильство, що проявляється у позбавленні дитини мобільного телефону, планшету та нанесені ударів по голові та тілу.
У судовому засіданні 14.01.2026 суд вислухав малолітнього ОСОБА_3 , який підтвердив грубе поводження матері із ним, нанесення нею ударів та висловив своє небажання спілкуватися з ОСОБА_2 .
З огляди на вказані докази суд дійшов висновку про здійснення зі сторони ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства лише по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та свого колишнього чоловіка - ОСОБА_1 .
Водночас, досліджені обставини справи не підтверджують фактів вчинення будь-якої форми насильства ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи викладене, зважаючи на сукупність доказів, які підтверджують факт фізичного та психологічного насильства ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та заявника, звернення заявника до правоохоронних органів та медичних установ, складення щодо заінтересованої особи - ОСОБА_2 термінового заборонного припису стосовно кривдника від 04.01.2026 серії АА №482278, наявного експертного дослідження від 05.11.2025, в якому описані виявлені сліди фізичного насильства над ОСОБА_3 , а також враховуючи показання свідків та пояснення самої дитини, суд дійшов до висновку про те, що заінтересована особа як кривдник вчиняє систематичне домашнє насильство, зокрема психологічне та фізичне стосовно свого неповнолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та стосовно свого колишнього чоловіка - ОСОБА_1 . 
Разом з тим, суд вважає, що строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім, а тому, з урахуванням оцінки ризиків, дійшов висновку, про те, що максимальний строк дії обмежувального припису за обставин, встановлених судом повинен становити два місяці. 
У справі, яка розглядається, суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, і такі ризики є реальними, та такими, що переважають право ОСОБА_2 на спілкувння із своєю дитиною - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини шостої статті 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про видачу обмежувального припису кривднику, суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.
В силу частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.
Згідно з частини четвертої статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Відповідно до статті 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Керуючись статтями 1-3, 7, 15, 18, 19, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 272, 293, 350-1 -350-8 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково. 

Встановити заходи тимчасового обмеження прав у спосіб заборони на два місяці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):
1) перебувати, заходити та наближатися ближче ніж 200 метрів до житла заявника за адресою: АДРЕСА_1 ; 
2) спілкуватися із заявником -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині вимог заяви про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 14.01.2026.

Суддя  С.О. Чекулаєв