Справа № 950/3315/25
Провадження № 2/950/168/26
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2026 року м. Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області у складі: 
головуючого судді – Косолапа В.М.,
за участю секретаря судового засідання – Ткаченко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, у приміщенні суду в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнення страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
Адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, у якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути: на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в загальному розмірі 109120,00 грн., а також пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати на загальну суму 17127,10 грн.; на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в загальному розмірі 96000,00 грн., а також пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати на загальну суму 15067,83 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2024 у м. Лебедин мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої скутер марки «Suzuki AF 50MS» без реєстраційного номеру, яким керував ОСОБА_3 , виїхав за межі проїзної частини з падінням, внаслідок чого пасажир скутера – ОСОБА_4 помер. Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 18.10.2024 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія скутера марки «Suzuki AF 50MS» застрахована не була.
У зв`язку із цим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 96000,00 грн. на кожного. У подальшому до заяви було також долучено документи про понесені батьком витрати на поховання сина в розмірі 13120,00 грн.
Листом від 13.06.2025 МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з невідповідністю транспортного засобу п. 1.5 Закону.
Представник позивачів зазначає, що відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування не відповідає вимогам ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху мотоцикл – двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг. 
З 01.01.2010 передбачена обов`язкова реєстрація мопедів/скутерів. Керування мопедом передбачає наявність посвідчення водія категорії А1. Таким чином скутер марки «Suzuki AF 50MS» підпадає під ознаки транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації. 
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує шкоду, на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 цього Закону. 
Оскільки скутер марки «Suzuki AF 50MS» є транспортним засобом, а відповідальність водія такого транспортного засобу на дату вчинення ДТП застрахована не була, відповідальність за шкоду, завдану позивачам повинно нести МТСБУ.
Крім того, на підставі положень ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник просить стягнути на користь позивачів пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. 
Представник відповідача подав до суду відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на положення ст. 1187, 1188 ЦК України представник зазначає, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 11.08.2024 за участю скутера «Сузукі», має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді, а саме ОСОБА_3 , саме він має відповідати за завдану в дорожньо-транспортній пригоді шкоду.
Відповідно до п. «а» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Указана норма Закону передбачає чіткий перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.
Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
У вищенаведеному Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.
Пунктом 6 Розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено типи коригуючих коефіцієнтів залежно від типу транспортного засобу.
Відповідно до указаного пункту визначено типи транспортних засобів, для яких встановлено коригуючий коефіцієнт та за які МТСБУ може проводити страхову виплату. Однак серед указаного переліку «скутер» відсутній, а тому відповідно до вимог закону МТСБУ не має законних підстав для проведення регламентної виплати. Відшкодування шкоди повинно відбутися за рахунок винуватця ДТП.
Таким чином, на думку представника відповідача, МТСБУ не несе відповідальність за шкоду внаслідок ДТП за участю мопеда у зв`язку з тим, що даний транспортний засіб не підлягає обов`язковому страхуванню.
Також представник зазначає, що відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно зі ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Частиною 1 ст. 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Позивачем не було надано довідку про доходи до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди загиблого, а отже позивач не потребував матеріальної допомоги за рахунок загиблого. Позивачем не надано жодного доказу про те, що позивачі мають право на утримання.
На указаний відзив представник позивачів подала відповідь у якій навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, в тому числі щодо належності скутера марки «Suzuki AF 50MS» до категорії транспортних засобів. Крім того, в частині доведеності права на утримання від загиблого сина, зазначила, що до позовної заяви додано довідку про доходи ОСОБА_4 , відповідно до якої сукупний дохід останнього з серпня 2023 по липень 2024 року становив 252760,11 грн. Батько загиблого досяг пенсійного віку, а матері встановлена 3 група інвалідності, тобто останні потребували матеріальної допомоги сина, а він мав можливість її надавати.
Ухвалою від 31.10.2025 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд.
Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились, адвокат Скочиляс І.М. просила справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Так, Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 18.10.2024 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 11.08.2024 близько 23:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавивши себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, не маючи водійського посвідчення, керував скутером «Suzuki AF50MS», без реєстраційного номеру та рухався по проїзній частині вул. Новопетрівська у напрямку вул. Михайлівська в м. Лебедин. У процесі руху, перебуваючи поблизу будинку № 3 по вул. Новопетрівська, в м. Лебедин ОСОБА_3 , знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, в результаті чого втратив контроль за рухом скутера та допустив його виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя з послідуючим падінням, внаслідок чого пасажир скутера ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від яких помер в кареті екстреної медичної допомоги. Своїми діями у даній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_3 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, передбачених пунктами 2.1 «а», 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1., 12.2., з яких порушення ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3 «б» та 12.1 ПДР знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого (а.с. 31-32).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).
Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 16).
ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с. 13 зворот. стор.), а ОСОБА_2 – пенсіонером по інвалідності (а.с. 15 зворот. стор.).
Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвокат Шелепінський О.М., листом від 04.03.2025 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Зокрема, у заяві представник, посилаючись на положення ст. 27.2, 27.4, 35, 41.1 а Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив виплатити:
- для батька потерпілого 96000,00 грн. відшкодування, зазначивши підставу виплати відшкодування – ч. 1 ст. 1200 ЦК України (батько пенсійного віку),
- для матері потерпілого 96000,00 грн. відшкодування, зазначивши підставу виплати відшкодування – ч. 1 ст. 1200 ЦК України (особа з інвалідністю 3 групи), а всього 192000,00 грн. (а.с. 11).
Листом від 10.03.2025 МТСБУ було додатково направлено докази здійснення ОСОБА_1 витрат на поховання на загальну суму 13120,00 грн. (а.с. 24, 25, 27).
Листом від 13.06.2024 № 3-01а/14981 МТСБУ повідомило адвоката Шелепінського О.М. про відсутність правових підстав здійснення відшкодування. Зокрема відповідач зазначив, що не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Посилаючись на Положення про перелік, значення та порядок застосування коригуючих коефіцієнтів під час укладання страховиком договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач зазначив, що до такого переліку не включено скутер, а тому він у розумінні закону не є транспортним засобом, і відповідно, обов`язку МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм не виникає (а.с. 33).
У відповідь на указаний лист, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвокат Шелепінський О.М. направив МТСБУ досудову вимогу у якій просив здійснити виплату позивачам страхового відшкодування в загальному розмірі 205120,00 грн. (а.с. 34-35).
Однак, у відповідь на заяву, МТСБУ, листом від 16.09.2025 № 3-01а/23122, повідомило про надання вичерпної відповіді з огляду на попереднє звернення (а.с. 39).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. 
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (втратив чинність з 01.01.2025, далі – Закон № 1961-ІV).
Згідно з п. 1.5 ст. 1 Закону № 1961-ІV наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.
Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-ІV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Згідно зі ст. 6 № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.  У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з п. 23.1 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:  шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до п. 27.2, 27.4, 27.5 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно .
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування є обставини, зазначені у ст. 37 Закону № 1961-ІV.
Як уже зазначено судом, в розумінні п. 1.5 ст. 1 Закону № 1961-ІV транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше
Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі – Порядок № 1388).
Згідно з п. 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі – Положення № 340).
Згідно з п. 2, 3 Положення № 340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А – мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
Із відкритих джерел (пошукова система «Google») судом встановлено, що скутер «Suzuki AF 50MS» має двигун з робочим об`ємом до 49,9 куб. см, тобто за своїми ознаками є транспортним засобом як в розумінні п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» так і в розумінні Правил дорожнього руху, при цьому за технічними характеристиками відноситься до мотоциклів.
Доводи представника МТСБУ щодо відсутності коригуючого коефіцієнту на транспортний засіб – скутер «Suzuki AF 50MS», зводяться до формальних підстав та не враховують фактичні обставини, які склалися в результаті ДТП, яка мала місце 11.08.2024 у м. Лебедин.
За таких обставин, саме на МТСБУ покладено обов`язок відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV відшкодувати шкоду, заподіяну смертю потерпілого, завдану позивачам. 
Доводи представника МТСБУ про не доведення позивачами права на одержання утримання від ОСОБА_4 суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не були підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачам, які двічі звертались до МТСБУ.
Крім того, клопотання представника МТСБУ щодо залучення до участі у справі ОСОБА_3 як третьої особи не може бути задоволено, оскільки таке подано з порушенням ч. 1 ст. 53 ЦПК України, а саме після закінчення підготовчого провадження. 
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-ІV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Представником позивача надано розрахунок суми пені, інфляційних втрат та відсотків річних, який відповідачем не оспорено. Суд вважає такий розрахунок правильним. 
Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.
На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги адвокат Скочиляс І.М. надала: копії договорів про надання правничої допомоги від 07.08.2025, укладених з позивачами (а.с. 41-43, 44-46); копії ордерів, виданих 21.10.2025 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 47, 48); детальний опис наданих послуг (а.с. 112-113, 116-117); копії платіжних інструкцій від 11.11.2025 на суму 12000,00 грн. кожна (а.с. 114 зворот. стор., 118).
Дослідивши надані на підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розміру докази, суд доходить наступного висновку.
Позивачам, кожному окремо, адвокатом Скочиляс І.М. була надана правнича допомога яка включала послуги: усна консультація (1 година на суму 1000,00 грн.); формування позовної заяви, формування додатків, копіювання документів (4 години на суму 4000,00 грн.); написання відповіді на відзив (2 години на суму 2000,00 грн.); написання заяви про збільшення позовних вимог (1000,00 грн.); участь у судових засіданнях (4000,00 грн.).
Суд зазначає, що судові засідання, за участі представника позивачів, у справі не проводились. 
Предметом спору у даній справі були вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування при цьому такі вимоги виникли із однієї події – ДТП в результаті якого загинув син позивачів. 
Тобто вимоги обох позивачів були однорідними, тотожними та звернені до одного і того ж відповідача, а позов про захист прав обох позивачів подано один. 
За таких обставин суд вважає, що витрачений представником час на консультацію, формування позовної заяви, складання відзиву, заяви про збільшення позовних вимог є неспівмірним фактично наданому обсягу правничої допомоги кожному із позивачів, а тому на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути по 4000,00 грн. таких витрат на кожного.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнення страхового відшкодування – задовольнити. 
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 109120,00 грн. страхового відшкодування та 17127,10 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 96000,00 грн. страхового відшкодування та 15067,83 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; код ЄДРПОУ 21647131) на користь Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору в загальному розмірі 2473,67 грн.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23.01.2026.

Суддя Вадим КОСОЛАП