ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/2494/25 пров. № А/857/31327/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року (головуючий суддя Чепелюк О.В., м.Тернопіль) у справі №500/2494/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
30.04.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відповідач), в якому просив: визнати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 21.02.2025 №192350006324 неправомірним; зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки від 23.03.2000 серії НОМЕР_1 з 01.07.1983 по 14.05.2000 та призначити позивачу пенсію за віком з моменту настання права на пенсію (з 14.08.2022).
Позов обґрунтовує тим, що позивач двічі звертався до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду яких позивачу рішеннями від 14.11.2022 та 21.02.2025 було відмовлено в призначення пенсії, останнє рішення прийняло ГУ ПФУ в Кіровоградській області. Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи з 24.01.1982 по 14.05.2000 згідно з трудовою книжкою від 23.03.2000 серії НОМЕР_1 та не взято до уваги архівну довідку, видану Державним архівом Тернопільської області від 13.09.2022 №Д-27/04-11, про періоди роботи з 24.01.1983 по 14.05.2000, оскільки зазначене в довідці по-батькові особи ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним заявника. Водночас період роботи в колгоспі з 01.07.1983 по 02.03.1993 згідно архівної довідки про трудовий стаж від 26.07.2022 за №408/06-06 до страхового стажу враховано за фактично відпрацьований час, оскільки відсутні дані про перебування особи членом колгоспу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 21.02.2025 №192350006324 в частині неповного зарахування періоду роботу в селянській спілці «Весна» до страхового стажу ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу не повністю зараховані періоди роботи у селянській спілці «Весна» за 1988 рік, 1989 рік, 1991 рік, 1999 рік, 2000 рік відповідно до відомостей архівної довідки від 26.11.2022 №408/06-06, виданої трудовим архівом Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, з урахуванням вже зарахованих. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглядалася ГУ ПФУ в Кіровоградській області. Рішенням відповідача від 21.02.2025 №192350006324 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. До уваги не взято архівну довідку, видану Державним архівом Тернопільської області від 13.09.2022 № Д-27/04-11, про періоди роботи з 24.01.1983 по 14.05.2000, оскільки зазначене в довідці по-батькові особи ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним заявника. Водночас апелянт зазначив, що період роботи в колгоспі з 01.07.1983 по 02.03.1993, згідно архівної довідки про трудовий стаж від 26.07.2022 за №408/06-06, до страхового стажу враховано за фактично відпрацьований час, оскільки відсутні дані про перебування особи членом колгоспу. Вважає, що право на призначення пенсії, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (Закон №1058), позивач набуде після досягнення 63-річного віку, з 14.08.2025. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після досягнення віку 60 року, 08.11.2022 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого від 14.11.2022 №192350006324 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови зазначено відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У цьому рішенні вказано, що страховий стаж заявника складає 26 років 09 місяців 13 днів. За змістом рішення за доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період робот з 10.01.2003 по 08.07.2003, оскільки зарахування до страхового стажу роботи отримання одноразової виплати по безробіттю стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено. 
14.02.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, надавши документи згідно з переліком, вказаним у розписці-повідомленні.
За принципом екстериторіальності - структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Кіровоградській області, рішенням якого від 21.02.2025 №192350006324 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
У цьому рішенні вказано, що страховий стаж заявника складає 26 років 09 місяців 13 днів.
За результатом розгляду документів, до уваги не взято архівну довідку, видану Державним архівом Тернопільської області від 13.09.2022 № Д-27/04-11, про періоди роботи з 24.01.1983 по 14.05.2000, оскільки зазначене в довідці по-батькові особи ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним заявника.
Факт приналежності вищезазначеного документу може бути встановлений у судовому порядку.
Крім того, до страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги з 10.01.2003 по 08.07.2003, згідно записів в трудовій книжці ( НОМЕР_1 ) та довідки Лановецької районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 13.09.2022 № 24.03/248, оскільки відсутня інформація про вид матеріальної допомоги по безробіттю.
Ще у рішенні зазначено, що період роботи в колгоспі з 01.07.1983 по 02.03.1993 згідно архівної довідки про трудовий стаж від 26.07.2022 за № 408/06-06, до страхового стажу враховано за фактично відпрацьований час, оскільки відсутні дані про перебування особи членом колгоспу. 
З цього відповідач виснував, що право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, з урахуванням наявних документів, заявник набуде після досягнення 63-річного віку, з 14.08.2025.
Позивач не погоджується з рішенням від 21.02.2025 ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною першою статті 24 передбачено, що періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відтак, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Таким чином, колегія суддів наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Для підтвердження страхового стажу позивачем надана трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 23.03.2000, яка містить такі записи щодо роботи позивача в колгоспі, а саме: запис №1, 01.07.1983, прийнятий в селянську спілку «Весна» трактористом, підстава: протокол №1 від 15.07.1983; запис №2, 15.05.2000, звільнений в зв`язку з ліквідацією господарства, підстава: протокол №4 від 14.05.2000; запис про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи з проставленням відтиску печатки підприємств, вказані документи, на підставі яких внесено відповідні записи.
Окрім цього, на підтвердження вказаного періоду позивачем надані архівні довідки трудового архіву Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 26.11.2022 №408/06-06, №409/06-06 про трудовий стаж та заробітну плату. Зміст цих довідок зводиться до того, що в документах архівного фонду Селянської спілки «Весна» в книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1983-2000 роки є дані щодо відпрацьованих людиноднів та нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за періоди роботи з 1983 по 2000 роки. Довідки містять інформацію в розрізі кожного року з зазначенням встановленого мінімуму людиноднів, відпрацьованого мінімуму людиноднів та заробітної плати.
Пенсійним органом проведено перевірку поданої довідки про заробітну плату від 26.11.2022 №409/06-06 за період роботи з 01.01.1987 по 31.12.1994, про що складено акт перевірки від 29.11.2022 №1900-1103-1/5423, зі змісту якого встановлено не утримання внесків за окремі місяці з нарахованої позивачу заробітної плати у 1988, 1990-1991 роках.
Оскаржуваним рішенням не взяті до уваги дані архівної довідки, виданої Державним архівом Тернопільської області від 13.09.2022 № Д-27/04-11, про періоди роботи з 24.01.1983 по 14.05.2000, оскільки зазначене в довідці по-батькові особи ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним заявника. 
З цього приводу варто зазначити, що з огляду на те, що довідка не містить повністю по батькові особи ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірний період до страхового стажу. Дані довідки узгоджуються з записами трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , дата заповнення 23.03.2000.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що обов`язок щодо внесення достовірних, повних та правильних записів у документи первинного обліку підприємства про стаж та заробітну плату працівника в частині відомостей про прізвище, ім`я та по батькові працівника, покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання цих правил не може мати негативні наслідки для особи, якої такі відомості стосуються, та не може впливати на її особисті права.
Відтак, неповне написання по батькові в архівній довідці (виданій на підставі первинних документів господарств, де працював позивач), при тому, що апеляційним судом достеменно встановлено, що мова йде саме про ОСОБА_1 , про що свідчать інші докази на підтвердження цього ж страхового стажу (трудова книжка), не є підставою для не зарахування спірного періоду до його страхового стажу.
Обчислення стажу роботи в колгоспі залежить від кількості відпрацьованих трудоднів, після 01.01.1965 стаж зараховується за фактичною тривалістю, якщо не було виконано встановлений мінімум трудової участі без поважних причин, якщо виконано – зараховується повний рік.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем період роботи в колгоспі з 01.07.1983 по 02.03.1993 згідно архівної довідки про трудовий стаж від 26.07.2022 № 408/06-06, до страхового стажу враховано за фактично відпрацьований час, оскільки відсутні дані про перебування особи членом колгоспу. 
Такі твердження апелянта колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються довідкою Вишгородської сільської ради Лановецького району Тернопільської області від 19.11.2018 №687, згідно з якою ОСОБА_1 був членом колгоспу, дата вступу в колгосп 01.07.1983.
Згідно з змістом довідки від 26.07.2022 за № 408/06-06, виданої трудовим архівом Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, відсутні будь-які записи про наявність поважних причин невиконання позивачем у 1985 році встановленого мінімуму трудової участі, який був визначений на рівні 210 днів. Оскільки невиконання позивачем річного мінімуму трудової участі відбулося без поважних причин, а такий період правомірно зарахований відповідачем з урахуванням виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. 
Решта періодів, вказаних у цій же довідці, підлягають зарахуванню як повні роки (якщо позивач працював повний рік), враховуючи виконання встановленого мінімуму трудоднів. Періоди роботи з 1985 1998 роки, так і зараховані, окрім 1988, 1989, 1991 років.
Так, апелянт безпідставно провів зарахування страхового стажу за 1988-1989, 1991 роки не в повному обсязі. Апеляційний суд це пояснює результатами перевірки довідки про заробітну плату від 26.11.2022 №409/06-06 за період роботи з 01.01.1987 по 31.12.1994, бо саме за ці періоди в акті перевірки від 29.11.2022 №1900-1103-1/5423 зазначено не утримання внесків при нарахуванні заробітної плати. Водночас, виходячи зі змісту цього акту заробітна плата позивачу виплачувалася, проте з неї не були утримані та сплачені внески роботодавцем. Неутримання та несплата роботодавцем внесків не може бути підставою для незарахування страхового стажу працівнику (члену колгоспу).
Також Пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача роботу в колгоспі за 1999 рік та частину 2000 року, що вбачається з розрахунку стажу. Водночас згідно з тією ж архівною довідкою від 26.11.2022 №409/06-06 позивач у 1999 році відпрацював 55 трудоднів, у 2000 – 12 трудоднів.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу не повністю зараховані періоди роботи у селянській спілці «Весна» за 1988 рік, 1989 рік, 1991 рік, 1999 рік, 2000 рік відповідно до відомостей архівної довідки від 26.11.2022 №408/06-06, виданої трудовим архівом Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, з урахуванням вже зарахованих.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року у справі № 500/2494/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар