Справа № 306/336/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача  - Кожух О.А.,
суддів   - Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.07.2025 (суддя Уліганинець П.І.), у цивільній справі №306/336/25, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

В лютому 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» подало позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №538641, у розмірі 17564,57 грн, з яких 4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10260,00 грн - загальна сума боргу за відсотками; 2804,57 - інфляційне збільшення яку представник позивача просить стягнути з нього та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 7000,00 грн. витрати на правничу допомогу адвоката.
Рішенням Свалявського районного суду від 10 липня 2025 року позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором №538641 від 11.02.2020 року в розмірі 17564 гривні 57 коп.
Вирішено питання судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду мотивована тим, що позивачем належними доказами підтверджено наявність зобов`язань між сторонами, яке повинно виконуватись належним чином відповідно до погоджених сторонами умов договору. 
Обґрунтовуючи відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу місцевий суд зазначив, що вимога «ФК Артеміда-Ф» щодо покладення судових витрат на професійну правову допомогу на відповідача, в частині стягнення 7000 грн. не відповідає нормам закону, а витрати в заявленій сумі не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою в суді.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артемінда-Ф» оскаржила таке в апеляційному порядку.
Апелянт вказує, що відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції порушено основні засади цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 ЦПК України. 
Зазначає, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та адвокатом Бачинським О.М., позивач оплатив на рахунок свого представника по даній справі кошти в сумі 7 000,00 (сім тисяч гривень 00 копійок) за надання правової допомоги на умовах та в обсязі передбаченому договором (копії відповідних доказів додаються до даної апеляційної скарги).
В договорі сторони встановили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 7 000,00 грн., який не залежить, ні від ціни позову, ні від кількості документів, ні від кількості судових засідань, ні від затраченого часу
У своїх доводах апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N910/12876/19, згідно з якими суд визначив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
В апеляційній скарзі позивач звертає увагу на те, що зверненню до суду передували неодноразові заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. На поштову адресу боржника було відправлено - повідомлення про зміну кредитора за кредитним договором з акцентуванням на необхідності погашення кредитної заборгованості (наявне в матеріалах справи), та ряд листів з пропозицією добровільного врегулювання боргу, акціями, тощо. Однак, враховуючи небажання відповідача врегулювати питання в досудовому порядку позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Вважає, що зазначений факт доводить необхідність та неминучість судових витрат позивача у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. 
Вказує, що встановлюючи гонорар у розмірі 7000,00 грн. адвокат Бачинський О.М. виходив з середнього розміру гонорарів за аналогічні послуги для чого було проаналізовано Єдиний реєстр судових рішень у частині вимог стягнення витрат на професійну правничу допомогу за аналогічними справами. Такий розмір гонорару був визначений на підставі договору про надання правової допомоги №20250221.5 від «21» лютого 2025 року, зважаючи на розмір позовних вимог, складність справи та можливі репутаційні втрати сторони погодили як справедливий та достатній.
Стверджує,що судом першої інстанції залишено поза увагою умови договору, зокрема п.4.2, 4.5 та 4.6, а також умову сплати вартості послуг клієнтом адвокату протягом 10 днів з моменту прийняття судом рішення по справі та можливість лише у цей період складення акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), внаслідок чого місцевим судом грубо порушено ст. ст. 627, 628, 638, 903 ЦК України.
Вказує, що 14 липня 2025 року, після отримання відповідного рахунку адвоката від 14.07.2025 та укладення акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 14.07.2025 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було перераховано адвокату 7 000,00 гривень, на підтвердження чого до скарги додано платіжну інструкцію ПуАТ «КБ «Акордбанк» від 14.07.2025 р. №1904.
Стверджує, що на обгрунтування вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу позивачем було подано суду копію договору про надання правничої допомоги, ордер адвоката, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, надано детальний опис робіт.
Апелянт зазначає, що у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції скаржник також несе витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн, яка надається позивачу адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем. На підтвердження вказаних вимог представником позивача подано розрахунок судових витрат із детальним описом робіт( наданих послуг), виконаних адвокатом. 
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.07.2025 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, що складаються з витрат на правничу допомогу адвоката.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду в частині задоволених позовних вимог, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку рішення суду в цій частині не переглядається.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції, з особливостями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з урахуванням статті 369 цього Кодексу, як малозначна.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з обставин справи, а також наданих стороною позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, та визначив, що витрати у заявленій сумі не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою в суді.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (Закону № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було укладено договір про надання правової допомоги №20250221.5 від «21» лютого 2025 року (а.с.62-64).
Як вбачається зі змісту підпунктів 1.2., 1.2.1. Договору про надання правової допомоги №20250221.5 від 21 лютого 2025 року, правова допомога за цим Договором полягає в захисті інтересів КЛІЄНТА у справі за позовом КЛІЄНТА до гр. ОСОБА_1 , РНОКПП(ІПН): НОМЕР_1 , за Договором № 538641 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.02.2020 р.
В договорі сторони встановили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 7 000,00 грн., який повинен сплати адвокату клієнт у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (п.4.2 договору)
Відповідно до п.4.7 сума вказана в п.4.2 договору є гонораром адвоката за надання правової допомоги та поверненню не підлягає.
Із орієнтовного розрахунку суми судових витрат вбачається, що адвокатом були надані послуги згідно з Договором про надання правової допомоги №20250221.5 від 21 лютого 2025 року. У такому було визначено наступний перелік виконаних робіт (наданих юридичних послуг) адвокатом Бачинським О.М. в суді першої інстанції: аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; підготовка позовної заяви у справі; збирання доказів долучених до позовної заяви; підготовка та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи (а.с.65).
Відповідно до п.4.4. договору про надання правової допомоги клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду. 
Таким чином, понесення судових витрат, а саме витрат на правову (правничу) допомогу позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було підтверджено належними та допустимими доказами.
До апеляційної скарги позивачем додано копію акту№1 від 14.07.2025 прийняття-передачі наданих послуг згідно наданого договору про надання правової допомоги №20250221.5 від «21» лютого 2025 року, в якому міститься перелік виконаних робіт (наданих послуг) та вказана їхня вартість в розмірі 7000 грн. Позивачем подано суду також платіжну інструкцію від 14.07.2025 про перерахування ТОВ «ФК» Артеміда-Ф» коштів адвокату Бачинському О.М. (а.с.109,110).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року та від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказувала, що «…гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Досліджуючи подані представником позивача докази щодо наданої адвокатом правової допомоги, колегією суддів встановлено, що адвокат Бачинський О.М. в суму витрат на правову допомогу включив оплату послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, оплату послуг за підготовку позовної заяви, оплату послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви та оплату послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд вказаної цивільної справи №306/336/25 судом першої інстанції було визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивачем було подано позовну заяву, додано до такої ряд документів в якості доказів по справі.
13.05.2025 представником позивача - адвокатом Бачинським О.М. через систему «Електронний суд» було подано клопотання про долучення доказів до позовної заяви, а саме сканкопія квитанції про розрахунок по договору факторингу від 22.02.2021 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.77-78). Зі змісту вказаного клопотання вбачається, що таке було подано з ініціативи позивача задля повного і всебічного розгляду справи судом та не несло характеру необхідності подання доданих доказів, які не було витребувано судом. Крім того копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю підлягала поданню разом із позовною заявою.
В судові засідання 09.04.2025, 22.05.2025 та 10.07.2025 представник позивача не прибував, участі в розгляді справи не приймав.
Надаючи правову оцінку належним та допустимим доказам понесення витрат на надання правової допомоги, наданих представником, судова колегія констатує, що сама справа про стягнення заборгованості є незначною за своєю складністю та відноситься до категорії малозначних із сталою судовою практикою. 
Суд вважає безпідставним включення в суму витрат за підготовку та подання заяв, клопотань в ході розгляду справи, оскільки такі не мали характеру необхідних, а доказ, який було подано до клопотання, підлягав та міг бути поданий разом із позовною заявою.
За таких обставин, враховуючи доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК Артеміда-Ф» витрат на правничу допомогу, через порушення норм процесуального права, підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, та ухваленню в цій частині нового рішення, яким вимогу про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК Артеміда-Ф» витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково, визначивши до стягнення 4000 грн. у відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі апелянт просить також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, визначивши суму судових витрат в розмірі 4000 грн. Позивачем до апеляційної скарги додано розрахунок суми судових витрат із детальним описом робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом у справі №306/336/25 за апеляційною скаргою на рішення Свалявського районного суду від 10.07.2025.
У вказану суму апелянт включив послуги адвоката, зокрема і за підготовку та подання заяв та скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи в апеляційній інстанції.
Колегія суддів зазначає, що рішення суду оскаржено лише в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
Виходячи з аналізу ст, ст. 133, 137, ч. 3 ст 141, колегія суддів вважає, що на відповідача не можуть бути покладені витрат и на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині, яка не стосується правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем; не стосується вирішення позовних вимог - не стосується вирішення спору по суті. Скарга подана лише у зв`язку з позицією суду першої інстанції щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу, не стосується дій відповідача, які призвели до звернення ТОВ «ФК Артеміда-Ф» до суду з даним позовом. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда - Ф», в інтересах якого діє адвокат Бачинський Остап Михайлович - задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Артеміна-Ф» (79013, м. Львів, вул. С.Бандери,87, оф 54, код ЄДРПОУ 42655697) витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в сумі 4000 грн. 
У стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда - Ф» судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 січня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді: