Справа № 686/33708/25 
Провадження № 2/673/289/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
"05" лютого 2026 р. м. Деражня 

Деражнянський районний суд Хмельницької області
в складі: 
головуючої судді - Грицишиної Л.В.
з участю:
секретаря судового засідання - Осієвської Н.В.,
розглянувши в м. Деражня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
в с т а н о в и в:
29 грудня 2025 року з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі -ТОВ «Діджи Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку було передано для розгляду у Деражнянський районний суд Хмельницької області за підсудністю.
В позові ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №AG1818262 (далі – кредитний договір – №AG1818262) від 23.02.2020 року в розмірі 17 300 грн., а також понесені витрати по справі на сплату судового збору та правову допомогу.
В обґрунтування заявленого позову вказує, що 23.02.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі – ТОВ «ФК«Дінеро») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №AG1818262. Кредитний договір укладено в електронній формі. За умовами цього кредитного договору ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 17 300 грн. строком на 30 днів, з кінцевим терміном повернення 24.03.2020 року. Процентна ставка в день для початково зазначеної тривалості кредиту (підлягає оплаті до дати оплати) 1,32%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 479,98 %. Крім того, ОСОБА_1 зобов`язався виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту. 
03.04.2025 року між ТОВ «ФК«Дінеро» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №574/ФК-25, за умовами якого ТОВ «ФК «Дінеро» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії №AG1818262 від 23.02.2020 року, укладеним із ОСОБА_1 . 
Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 по вищевказаному кредитному договору.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за договором кредитної лінії №AG1818262 від 23.02.2020 року, у нього утворилась заборгованість у розмірі 17300 грн., тому ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось за захистом своїх прав до суду. 
Ухвалою судді від 30 грудня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що вбачається із повідомлення про направлення рекомендованого листа за місцем його реєстрації із відміткою про його отримання. Відзиву на позов не подав, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Суд, у відповідності до ст.280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, згідно ст.281 ЦПК України.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.02.2020 року між – ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №AG1818262, а також Додаткова угода № АМ7409694 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту. 
Відповідно до виписки з кредитного договору ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 14 700 грн. а також 2 600 грн. 
Згідно договору кредитної лінії від 23.02.2020 року ліміт кредитної лінії на ім`я ОСОБА_1 відкритий в сумі 21 000 грн., сума кредиту 14 700 грн. строком на 30 днів, з кінцевим терміном повернення 24.03.2020 року. Процентна ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту (підлягає оплаті до дати оплати ) 1,32%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 479,98 %.
Крім того, згідно Додаткової угоди №АМ7409694 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту від 23.02.2020 року, ОСОБА_1 надано суму кредиту в розмірі 2 600 грн. строком на 30 днів, з кінцевим терміном повернення 24.03.2020 року. Процентна ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту (підлягає оплаті до дати оплати ) 1,41%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 514,29 %.
Із наданої інформації АТ КБ «Приват Банк» від 02.02.2026 року, вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 була емітована на ім`я відповідача. Також згідно з даними банку встановлено, що 23.02.2020 року на вказану банківську картку було зараховано грошові кошти від у сумі 14 700 грн. та 2 600 грн.
За умовами кредитного договору №AG1818262 від 23.02.2020 року, ОСОБА_1 зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк, а також сплатити відсотки за весь строк користування кредитними коштами. 
03.04.2025 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №574/ФК-25, за умовами якого ТОВ «ФК «Дінеро» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії №AG1818262 від 23.02.2020 року, укладеним із ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №574/ФК-25 від 03.04.2025 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № AG1818262 від 23.02.2020 року в розмірі 25 950 грн., з яких: 17 300 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8 650 грн. – заборгованість за відсотками.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).
Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором у заявці приєднався до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.
Отже, підписання кредитного договору № AG1818262 від 23.02.2020 року свідчить про те, що ОСОБА_1 усі умови цілком зрозумів і своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вищевказаний кредитний договір №AG1818262 від 23.02.2020 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19).
Отже, вказаний кредитний договір №AG1818262 від 23.02.2020 року, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 23.02.2020 року між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Надані позивачем: договір факторингу №574/ФК-25 від 03.04.2025 року, акти приймання-передачі до вказаного договору, а також платіжні документи свідчать про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № AG1818262 від 23.02.2020 року.
Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. 
Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. 
Відповідач не заперечив факт отримання кредиту, користування кредитними коштами та заявлений позивачем борг по тілу кредиту в сумі 17300 грн., не спростовував надані позивачем докази, жодних заперечень проти доводів позивача не надходило. Судом також не встановлено неправильність цього розрахунку, а отже, наявні підстави для стягнення суми боргу з відповідача.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № AG1818262 від 23.02.2020 року, який позивач додав до позовної заяви, вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 04.04.2025 року заборгованість перед позивачем складає 25 950 грн., з яких: 17 300 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 8 650 грн. -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Однак, виходячи із змісту позовної заяви та її прохальної частини, суд у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, бере до уваги розраховану позивачем заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Діджи фінанси» у сумі 17 300 грн., з яких: 17 300 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту).
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути 17300 грн. заборгованості за кредитним договором № AG1818262 від 23.02.2020 року. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2025 року між адвокатом Лівак І.М. та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір про надання правової допомоги №42649746, крім того було укладено ще додаткову угоду №AG1818262 до договору №42649746 від 01.01.2025 року, а також додаткову угоду №AG1818262 до договору №42649746 від 13.11.2025 року.
Згідно детального опису робіт та акту №AG1818262 про підтвердження факту надання правничої допомоги від 13.11.2025 року вбачається, що вартість наданих адвокатом Лівак І.М. юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 6 000 грн. 
Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути 6 000 грн. понесених на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ», МФО:334851) заборгованість за кредитним договором № AG1818262 від 23.02.2020 року в розмірі 17 300 грн. заборгованість за тілом кредиту. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 2 422 грн. 40 коп. судового збору та 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місце знаходження: вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8, м. Київ, 04112, код ЄДРПОУ 42649746.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 
Текст рішення складено 09.02.2026 року.

Суддя:	  	Л.  В.  Грицишина