МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2026 р.  	№ 400/7958/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 11.07.2025 року № 49; зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся з позовом до Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – Відповідач) з вимогами про:
- визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 11.07.2025 № 49 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; 
- зобов`язання ухвалити рішення про надання ОСОБА_1 за його заявою від 05.07.2025 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та видати відповідну довідку за формою, затвердженою Додатком 6 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що подав Відповідачу заяву від 05.07.2025 з відповідними підтверджуючими документами про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543). Право на відстрочку від мобілізації обумовлене тим, що мама Позивача за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідач відмовив у наданні відстрочки, що Позивач вважає протиправним та таким, що ґрунтується на хибному тлумаченні п. 9 ч. 1 Закону № 3543.
Ухвалою суду від 30.07.2025 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін).
31.07.2025 р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач, зокрема, зазначив, що на думку позивача, лише він є єдиним доглядальником хворої матері похилого віку, однак відповідно до даних ДРАЦС Баштанського району, у позивача є інші невійськовозобов`язані повнолітні члени сім`ї (дві рідні сестри та два рідних брати), які можуть здійснювати постійний догляд відносно своєї матері. Крім того, Позивач не надав та відсутні відомості про те, що на підставі заяв родичів (рідних сестер та братів) Позивача про надання соціальної послуги за місцем проживання підрозділ з питань соціального захисту населення оцінив потреби особи/сім`ї у соціальних послугах та ухвалив рішення про надання заявником соціальних послуг з постійного догляду за одним із хворих батьків. Також відсутні дані, що позивач як надавач соціальних послуг звертався із заявою до компетентних органів, був включений до реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг або отримав відповідну відмову. 
31.07.2025 р. Відповідачем надано додаткові докази по справі.
04.08.2025 р. Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не повинен зазначити інформацію про наявність інших родичів у його матері, тому що право на відстрочку за п. 9 ст. 23 Закон № 3543 не ставиться у співзалежність з іншими родичами. А підтвердженням здійснення постійного догляду за своєю матір`ю є наданий Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 06.05.2025 р.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії №60 від 16.04.2025 р., виданого КНП «Баштанська багатопрофільна лікарня» Баштанської міської ради, мати Позивача – ОСОБА_2 – потребує постійного стороннього догляду терміном на рік з діагнозом «Первинний коксартроз, двобічний деформуючий коксартроз 4 ст.. Наявність імпланту кульшового суглобу (стан після тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу від 25.03.2025)».
Позивач зареєстрований та проживає разом з мамою, що підтверджується відмітками в паспортах та Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/005061198 від 18.04.2025 р., №2025/005024859 від 17.04.2025 р.
Згідно Акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 06.05.2025 р., установлено факт здійснення постійного стороннього догляду Позивачем за матір`ю.
05.07.2025 р. Позивач звернувся до Відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 та отримання довідки про відстрочку. До заяви додано: копія паспорту та ІПН позивача, копія свідоцтва про народження, копія паспорту та ІПН матері позивача, копія висновку ЛКК №60 від 16.04.2025 р. та копія акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 06.05.2025 р.
За результатами розгляду заяви Позивача комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 протоколом від 11.07.2025 №49 ухвалила рішення про відмову Позивачеві у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина: наявність інших членів родини, які повинні здійснювати догляд.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану».
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі – Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року (далі - Закон №3543-ХІІ) (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
В свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі - Порядок № 560, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з пунктами 58 та 60 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2025 року Відповідачем було розглянуто заяву та пакет документів Позивача щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, оскільки він зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю.
В підтвердження, що його мати потребує постійного стороннього догляду, Позивачем, окрім іншого, надано копія висновку ЛКК №60 від 16.04.2025 р. та копія акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 06.05.2025 р.
Визначаючись щодо аргументів Позивача з приводу наявності права на відстрочку, суд зазначає наступне.
Згідно з додатком 5 Порядку №560 особи, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Відповідно до пункту 581 Порядку №560, військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Позивач позиціонує себе як єдиного доглядальника хворої матері похилого віку, однак за даними ДРАЦС Баштанського району, у Позивача є інші невійськовозобов`язані повнолітні члени сім`ї, а саме сестри: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також рідні брати: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які в силу ст. 172, 202 Сімейного кодексу України зобов`язані здійснювати догляд за матір`ю.
Суд відзначає, що відповідно до статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Так, відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Крім того, Позивач не надав та відсутні відомості про те, що на підставі заяв родичів (рідних сестер та братів) позивача про надання соціальної послуги за місцем проживання підрозділ з питань соціального захисту населення оцінив потреби особи/сім`ї у соціальних послугах та ухвалив рішення про надання заявником соціальних послуг з постійного догляду за одним із хворих батьків.
У відповідності до приписів п. 61 Порядку №560, факт здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за своїми батьком чи матір`ю підтверджується Актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, складеним постійно діючою комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду утвореною районною, міською держадміністрацією (військовою адміністрацією), виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
- відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
- перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
Питання надання соціальних послуг врегульоване Законом України «Про соціальні послуги»
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про соціальні послуги» реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг (далі - Реєстр) створюється для забезпечення: 1) реалізації права особи/сім`ї на соціальні послуги; 2) профілактики складних життєвих обставин; 3) подолання складних життєвих обставин; 4) мінімізації негативних наслідків складних життєвих обставин; 5) обліку надавачів, отримувачів соціальних послуг та послуг, що їм надаються; 6) координації діяльності у системі надання соціальних послуг.
Реєстр складається з розділів про надавачів соціальних послуг, окремо - про фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до вказаного Закону без здійснення підприємницької діяльності, та про отримувачів соціальних послуг.
З приписів Закону України «Про соціальні послуги» вбачається, що фізична особа може надавати соціальні послуги з постійного догляду на непрофесійній основі отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися. Такі соціальні послуги надаються у разі прийняття відповідним органом з питань соціального захисту населення рішення за зверненням як особи, яка потребує догляду, так і осіб, які бажають здійснювати догляд.
Разом з цим, до суду не надано доказів внесення відомостей про ОСОБА_1 до Реєстру у статусі надавача соціальних послуг ОСОБА_2 зі здійснення постійного догляду за останнім.
Отже, Позивач у розумінні вимог Закону України «Про соціальні послуги» не вважається таким, що здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 .
Отже, у даному випадку, суд погоджується із позицією відповідача щодо відсутності правових підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Отже, у даному випадку, суд погоджується із позицією відповідача щодо відсутності правових підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, відмовляючи Позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.
Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 11.07.2025 року № 49; зобов`язання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.01.2026 р.

Суддя Н.В. Лісовська