ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року
м. Харків

справа № 638/3607/24 (6/638/290/25)
провадження № 22-ц/818/5121/25 

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Львової С.А.,
учасники справи:
заявник – приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В.,
заінтересовані особи – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2025 року в складі судді Подус Г.С. 
в с т а н о в и в:

У червні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернувся до суду з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку.
Подання мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №73680417 АСВП №73677685, АСВП №73677219, АСВП №77270111, АСВП №77271009 з примусового виконання виконавчих листів №638/5035/22 від 20.11.2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150 000 грн, витрати на правничу правову допомогу у сумі 5000 грн та судовий збір 1250 грн, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 184 533,80 грн, витрати на правничу правову допомогу у сумі 5000 грн та судовий збір 1250 грн; про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у загальному розмірі 221745,08 грн, які складаються з інфляційних витрат у розмірі 185964,71 грн та 3% річних у розмірі 35780,37 грн, а також суми судового збору у розмірі 2218 грн; про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 272796,39 грн, які складаються з інфляційних витрат у розмірі 228778,50 грн та 3% річних у розмірі 44017,89 грн.

Постанови про відкриття виконавчого провадження були надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. 
Зазначив, що на вимогу приватного виконавця, яка зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, в порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 до ЗУ «Про виконавче провадження», боржник не з`явився до виконавця для повідомлення контактного телефону з метою узгодження дати та часу допуску в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій, декларацію про доходи та майно не надав. За відомостями Державної фіскальної служби України, на ім`я боржника відсутні відкриті розрахункові рахунки в банківських установах. 
Зазначає, що ОСОБА_3 належить кв. АДРЕСА_1 , яку вона отримала як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак досі не зареєструвала спадкове майно у визначеному законом порядку.
Просив вирішити питання про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 45,1 кв.м. для виконання рішення суду за виконавчими листами №638/3607/24 від 20 листопада 2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150000 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн та судовий збір 1250 грн, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 184533,80 грн, витрати на правничу правову допомогу у сумі 5000 грн та судовий збір 1250 грн; про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у загальному розмірі 221745,08 грн, які складаються з інфляційних витрат у розмірі 185964,71 грн та 3% річних у розмірі 35780,37 грн, а також суми судового збору у розмірі 2218 грн, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 272796,39 грн, які складаються з інфляційних витрат у розмірі 228778,50 грн та 3% річних у розмірі 44017,89 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2025 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку – відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ним надано докази того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, а відтак висновки суду в цій частині є необґрунтованими. Вчинені виконавцем дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», були перелічені в поданні, крім того, виконавцем до подання були долучені всі докази вчинення вказаних дій. Всі висновки суду першої інстанції, на яких ґрунтувалась відмова, або не відповідають нормам закону або спростовуються матеріалами виконавчого провадження. Винесення постанови про арешт коштів боржника в банківських установах та постанови про арешт майна боржника є достатньою передумовою для звернення стягнення на майно, не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно залишено без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 26 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73677219 на підставі виконавчого листа № 638/5035/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 184533,80 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір у розмірі 1250 грн (а.с.154).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 20 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження № 77270111 на підставі виконавчого листа № 638/3607/24 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 221745,08 грн, які складаються з інфляційних витрат у розмірі 185964,71 грн та 3% річних у розмірі 35780,37 грн (а.с.155).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 26 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73677685 на підставі виконавчого листа № 638/5035/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір у розмірі 1250 грн (а.с.156).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 20 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження № 77271009 на підставі виконавчого листа № 638/3607/24 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 2218 грн (а.с.157).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 26 грудня 2023 року ВП № 73677219 накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.147).
З відповіді Пенсійного фонду України від 05.06.2025 вбачається, що за результатами обробки запиту 3- особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу (а.с.148).
З відповіді Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 27.12.2023 вбачається, що за результатами обробки запиту у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.с.149).
Відповідно до відповіді Державної податкової служби України від 05.06.2025 боржник ОСОБА_3 за 2 квартал 2024 року отримала дохід в розмірі 48,95 грн від податкового агента АТ «Універсал Банк» (а.с.150).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 26 грудня 2023 року ВП № 73677219 накладено арешт на грошові кошти боржниці ОСОБА_3 (а.с.151).
З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 02.01.2024 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.118).
26.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. складено акт про те, що виконавцю не було надано допуск для проведення виконавчих дій до квартири, що належить боржнику, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.153).
Відповідно до відповіді № 1732839 від 03.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію щодо реєстрації майна за ОСОБА_3 не знайдено (а.с.171).

Звертаючись з даним поданням приватний виконавець посилався на те, що відповідно постанови Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 , яку вона отримала як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак досі не зареєструвала спадкове майно у визначеному законом порядку.
Зі змісту постанови Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 638/5035/22 вбачається, що судом встановлено, що ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_4 , до складу якої входить спадщина після смерті боржника ОСОБА_5 . 
При цьому до складу спадщини після ОСОБА_5 входять як зобов`язання по сплаті відповідачам шкоди, покладені вироком суду від 24.03.2014 року, так і 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
З висновку експерта №154/10 про проведення оціночно-будівельного дослідження встановлено, що середня вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 45,1 кв.м. станом на 03 жовтня 2023 року складає 1767469,00 грн.
Отже заборгованість ОСОБА_5 у виконавчому провадженні становить: перед ОСОБА_1 у розмірі - 184533,80 грн; перед ОСОБА_2 - 150000,00 грн; перед ОСОБА_7 - 150000,00 грн.; а всього 484533,80 грн. Вартість частини квартири, що належить ОСОБА_5 та входять до складу спадщини, згідно експертного дослідження становить 883734,50 грн.
Таким чином, встановивши наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за рішенням суду), факт прийняття спадщини відповідачем після смерті боржника, своєчасне звернення кредитора з вимогою до спадкоємця, наявність спадкового майна у вигляді частини квартири та його вартості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Системний аналіз наведених положень, дає підстави для висновку, що законодавством України передбачено надіслання копій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження боржнику саме за адресою, зазначеною у виконавчому листі.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 161/11434/17 (провадження № 61-597св19).
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 560/6452/22 зазначено, що законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених законом на останніх. Така вимога закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.
Відсутність доказів направлення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інших постанов, прийнятих державним виконавцем у межах виконавчого провадження з метою виконання судового рішення боржнику свідчить про порушення прав останнього бути обізнаним про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/9077/22). 
Матеріали справи свідчать про те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. перебувають: 
виконавчий лист № 638/5035/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 184533,80 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір у розмірі 1250 грн; 
виконавчий лист № 638/3607/24 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 221745,08 грн, які складаються з інфляційних витрат у розмірі 185964,71 грн та 3% річних у розмірі 35780,37 грн; 
виконавчий лист № 638/5035/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір у розмірі 1250 грн;
виконавчий лист № 638/3607/24 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 2218 грн.
Між тим, матеріали справи не містять доказів виконання приватним виконавцем вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не надано доказів направлення на адресу боржниці, вказаної у виконавчих листах, копій постанов про відкриття виконавчих проваджень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не вважається повідомленою про відкриття вказаних виконавчих проваджень, що свідчить про необізнаність боржниці про відкриті виконавчі провадження та не може підтверджувати створення можливостей для забезпечення реалізації прав боржниці у виконавчих провадженнях.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та 
статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18).
Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Питання про звернення стягнення на майно боржника фізичної особи, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частини десятої статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.
Отже, суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника у випадку відсутності державної реєстрації права власності на це майно за боржником в установленому законом порядку.
Згідно частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною першої статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили (див. постанови Верховного Суду, від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к, від 19 лютого 2020 року у справі № 752/1334/14-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 2-1799/11).

Як встановлено судом апеляційної інстанції у постанові від 07 листопада 2023 року у справі № 638/5035/22 ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_4 , до складу якої входить спадщина після смерті боржника ОСОБА_5 . При цьому до складу спадщини після ОСОБА_5 входять як зобов`язання по сплаті відповідачам шкоди, покладені вироком суду від 24.03.2014 року, так і 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 не змінила свого власника з 07 листопада 2023 року.
Також приватним виконавцем при зверненні до суду не було з`ясовано коло можливих спадкоємців спірного майна, тобто не надано доказів того, що ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Копії спадкових справ після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять та із відповідним клопотанням про їх витребування до суду першої інстанції приватний виконавець не звертався.
При цьому вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, про яке просить приватний виконавець, без залучення усіх заінтересованих осіб призведе до порушення їх прав та інтересів.
З огляду на викладене суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог подання приватного виконавця про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Проте, слід зазначити, що відмова у задоволенні вимог подання з зазначених підстав не позбавляє приватного виконавця повторно звертатися до суду з відповідними вимогами з урахуванням наведеного.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина