ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/24395/24 пров. № А/857/33068/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання – Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року (головуючий суддя Костецький Н.В., 12:06 год., м. Львів, повний текст виготовлено 07 липня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Вітом» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ТОВ “Будівельна компанія “Вітом” звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №39838/13-01-07-05 від 18.09.2024 (Форма “Р”); податкове повідомлення-рішення №39844/13-01-07-05 від 18.09.2024 (Форма “Р”).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Головним управлінням ДПС у Львівській області скеровано на адресу позивача запит про надання інформації, у якому чітко окреслені обставини, які вказували на можливу безтоварність господарських операцій Товариства із зазначеним контрагентом та які могли бути спростовані Товариством шляхом надання пояснень та їх документального підтвердження, однак позивач запитувані первинні документи та обґрунтовані пояснення податковому органу не надав. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не долучено доказів скерування вищенаведеного запиту, оскільки на підтвердження скерування запиту надано список рекомендованих листів ГУ ДПС у Львівській області через АТ «Укрпошта», де в переліку є зазначено ТОВ БК «Вітом», трекінг поштового відправлення №0600091544919.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що контролюючим органом було фактично проведено позапланову невиїзну документальну перевірку, посилаючись при цьому винятково на відзив на позовну заяву. На думку відповідача в розглядуваних правовідносинах відсутній причинно-наслідковий зв`язок між процедурним порушенням та незаконністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як обставина, яка може потягнути за собою скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Щодо порушень встановлених під час проведення перевірки вказує, що перевіркою встановлено непідтвердження факту продажу ТОВ “АУТСТАФІНГОВА КОМПАНІЯ “ТРУДОВІ РЕСУРСИ” робіт на адресу ТОВ “БК “ВІТОМ”; непідтвердження факту продажу ПП “ЗАХІД ГОСПТОРГ” робіт на адресу ТзОВ “БК “ВІТОМ”. Позивач не надав належних доказів, які б спростовували наведені в акті перевірки порушення, зокрема не надано інформації про те як налагоджено господарські зв`язки між товариством та його контрагентами, хто персонально брав у цьому участь. Не надано доказів наявності у контрагентів достатніх трудових та інших ресурсів для здійснення спірних операцій, надані до перевірки копії первинних документів не містять жодної інформації стосовно осіб, якими були вчинені ремонтні роботі та надані послуги за договорами субпідряду, оскільки підписані лише директорами. Не надано штатного розпису, не надано переліку осіб, які залучались до проведення ремонтних робіт. Також позивачем не надано до перевірки звітів про надання послуг субпідряду, калькуляцій із зазначенням ресурсів, в яких зазначається використання трудових ресурсів, часу, обсягів та місце надання послуг залучених працівників. Також, до перевірки не надано проектно-кошторисної документації.
Звертає увагу, що відповідачем у даній справі надано інформацію на підтвердження фіктивності діяльності контрагента позивача - ОВ «Максбудрем», зокрема, інформацію про існуючі кримінальні провадження.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала апеляційну скаргу.
Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 14.08.2024 Головним управлінням ДПС у Львівській області, на підставі пп.16.1.5, пп.16.1.7 п. 16.1 ст.16, пп.20.1.2 п.20.1 ст.20, пп.73.3 ст.73, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, прийнято наказ №4319-ПП “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ “БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “БІТОМ”, відповідно до якого наказано: провести перевірку позивача з 19.08.2024 тривалістю 5 робочих днів; перевірку провести з питань проведення взаємовідносин ТзОВ “АК “ТРУДОВІ РЕСУРСИ” (код ЄДРПОУ 38992487) за період грудень 2019 року, ПП “ЗАХІД ГОСПТОРГ” (код ЄДРПОУ 42206747) за період березень 2020 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств.
За результатами проведення перевірки позивача, відповідачем складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 30.08.2024 №36484/13-01-07-05/34119351 (далі – Акт перевірки), відповідно до якого в ході перевірки встановлено порушення податкового законодавства:
1) п.5, п.6, п.7, п.9 П(С)БО 16 “Витрати”, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток на суму 243 989 грн. в т.ч. за 2020 р. на суму 243 989 гривень;
2) п.198.1, п.198.2, 198.3, ст.198, п.200.1, п.200.2, ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 18 Декларації) на загальну суму 271,099 грн. в т.ч. грудень 2019 р. на суму 105 656 грн., березень 2020 р. - на суму 165 443 гривень. 
На підставі Акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення:
- №39838/13-01-07-05 від 18.09.2024 (Форма “Р”) на суму грошового зобов`язання за податковими та/або іншими зобов`язаннями 243989 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 62497,25 грн.;
- №39844/13-01-07-05 від 18.09.2024 (Форма “Р”) на суму грошового зобов`язання за податковими та/або іншими зобов`язаннями 271099 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 67774,75 грн.
Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо вручення позивачу запиту про надання інформації. Також податковим органом фактично було проведено невиїзну перевірку, оскільки посадові особи відповідача на території підприємства жодного дня не з`являлись, виїзна перевірка не проводилась за місцезнаходженням платника податків, а фактично проведена у приміщенні податкового органу.
Суд першої інстанції вказав, що встановлені процедурні порушення щодо призначення та проведення перевірки позивача, що підтверджені матеріалами справи, дають підстави для висновку, що такі порушення є достатньою самостійною підставою для визнання її результатів незаконними та скасування прийнятих за результатами її проведення податкових повідомлень-рішень.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (абз. 5 підп. 75.1.2 п. ст. 75 ПК України).
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (абз. 6 підп. 75.1.2 п. ст. 75 ПК України).
Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, слід зробити висновок, що перевірка діяльності суб`єкта господарювання за минулі періоди, яку податковий орган проводить на підставі податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, первинних документів, а також на підставі отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, є документальною перевіркою, що регламентовано підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України.
Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки. 
Зокрема, відповідно до підп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Пунктом 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, які пропонується надати, а також підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.
Відповідно до підп. 73.3.3. п. 7.3. ст. 73 ПК України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1245 (далі - Порядок №1245, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують
Зміст зазначених положень дає підстави для висновку про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.
Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України виникає за наявності таких умов: отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2024 у справі №815/2596/17 сформулював висновок, згідно якого направлення відповідного запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.
Скаржником в апеляційній скарзі наголошено, що Головним управлінням ДПС у Львівській області скеровано на адресу позивача запит про надання інформації №4251/6/13-01-07-06-15, на підтвердження чого додано список рекомендованих листів ГУ ДПС у Львівській області через АТ «Укрпошта», де в переліку зазначено позивача, а саме, в п. 25 вказано адресу: вул. Данила Галицького 10 А, Львівська область, Стрийський р-н, м. Моршин, 82482, ТОВ БК «Вітом».Трекінг поштового відправлення №0600091544919.
Позивачем заперечується отримання будь-яких запитів від податкового органу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що акт перевірки не містить відомостей щодо направлення на адресу позивача запиту від 20.02.2024 №4251/6/13-01-07-06-15.

Пунктом 13 Порядку №1245 визначено, що запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2 ст. 42 ПК України).
У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 1, 2).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зауважує, що податковим органом не подано рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення або доказів невручення позивачу із зазначенням причин невручення запиту про надання інформації від 20.02.2024 №4251/6/13-01-07-06-15, яке було направлено рекомендованим поштовим відправленням №0600091544919. З поданого ним списку рекомендованих листів неможиво встановити, що саме (який саме документ) надсилався на адресу позивача, а тому такий доказ не приймається до уваги.
Аналіз, зокрема, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, дає підстави вважати, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку надіслання на адресу платника (вручення платнику) обов`язкового письмового запиту з пропозицією надати пояснення та їх документальні підтвердження для усунення сумнівів контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.
Наведене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 640/14040/20.
Таким чином, відповідачем не доведено у ході розгляду справи обставин направлення письмового запиту про подання інформації, що, як наслідок, виключало можливість для прийняття наказу в частині проведення документальної позапланової перевірки відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та на цьому наголошує позивач, податковим органом фактично було проведено невиїзну перевірку, оскільки посадові особи відповідача на території підприємства жодного дня не з`являлись, виїзна перевірка не проводилась за місцезнаходженням платника податків, а фактично проведена у приміщенні податкового органу.
Відповідач також зазначає, що в акті перевірки описані надані позивачем до перевірки документи. Між представником контролюючого органу та представником позивача відбувся обмін документами пов`язаних із предметом перевірки. Тобто, відповідач доводить лише факт проведення перевірки, але не її виїзний характер.
У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. 
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
У вказаному висновку Великої Палати Верховного Суду не йдеться про те, що підтвердження обґрунтованості висновків по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки нівелює правове значення та наслідки всіх процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірок. Разом з тим, постанова Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі. Велика Палата Верховного Суду також підтримала усталену в судовій практиці позицію, що нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.
Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленій складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульовано висновок, що невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. 
Верховний Суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. 
Згідно усталеної практики Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, від 23 квітня 2020 року у справі № 826/20146/15, від 10 червня 2021 року у справі № 808/881/16, виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. У разі ж якщо перевірка проводиться в приміщенні контролюючого органу, то така перевірка є невиїзною. В ПК України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку.
Колегія суддів наголошує, що Податковий кодекс України не передбачає право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу.
Наведене спростовує доводи скаржника про те, що саме по собі проведення виїзної перевірки у приміщенні контролюючого органу не свідчить про допущення відповідачем порушень норм ПК України, які тягнуть за собою протиправність податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу вплинув на права позивача при проведенні перевірки, визначені, зокрема, пп. 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, оскільки позивач був позбавлений можливості бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час такої перевірки; за власною ініціативою надавати пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом; ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2023 у справі №818/1319/16 вказав, що встановлені судом процедурні порушення щодо призначення та проведення перевірки позивача, що підтверджені матеріалами справи, дають підстави для висновку, що такі порушення є достатньою самостійною підставою для визнання її результатів незаконними та скасування прийнятих за результатами її проведення податкових повідомлень-рішень. 
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень №39838/13-01-07-05 від 18.09.2024 та №39844/13-01-07-05 від 18.09.2024.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі №380/24395/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року