ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2026 р. справа № 300/7938/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Комунгосп» Долинської міської ради звернулося до суду із позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 08.07.2025 №022252 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуваною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»: товарно-транспортної накладної, щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього ж Закону. Вважав, що вказана постанова є протиправною, оскільки на момент перевірки автомобіль виконував роботу з видалення відходів і санітарного очищення міста і перевозив до місця захоронення та утилізації (на полігон твердих побутових відходів в с.Тростяцець Долинської ОТГ), завантажене по дільницях в м.Долині сміття. Вивезення сміття водій здійснював відповідно до дорученого завдання, що підтверджується подорожнім листом №2392. Вказав, що такий подорожній лист є іншим, визначеним законодавством документом, відповідно до якого водій ОСОБА_1 здійснював перевезення відходів. У спірному випадку, позивач не може складати товарно-транспортні накладні, адже в такому разі він був би і вантажовідправником, і перевізником, і вантажоотримувачем. Звернув увагу, що зміст ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт» однозначно вказує на те, що документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не обов?язково є лише товарно-транспортна накладна - ним може бути інший документ, яким у даному випадку є подорожній лист. Як наслідок, оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. Зазначив, що 21.05.2025 перевірено транспортний засіб марки МАЗ номерний знак НОМЕР_1 та встановлено відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема товарно-транспортної накладної, щоденних реєстраційних листків, режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 . Вказані порушення зафіксовані в акті №022033 від 21.05.2025. Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340). Пунктом 6.1 цього Положення визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Вважав, що в Положенні № 340 законодавець певною мірою розмежував ведення обліку робочого часу і часу відпочинку водіїв за такими критеріями, як: протяжність маршруту; вага автомобіля, а тому позивач підпадає під дію даного Положення, оскільки на час проведення рейдової перевірки здійснювалися внутрішні перевезення вантажів транспортним засобом з повною масою понад 3,5 тонн, на який мав бути встановлений тахограф, а наданий подорожній лист не вважає достатнім доказом ведення водієм обліку робочого часу та часу відпочинку, оскільки він чинним законодавством не передбачений. Звернув увагу, що за відсутності товарно-транспортної накладної на підставі якої виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред?явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, відсутність на момент перевірки вказаних документів не заперечував сам водій транспортного засобу. Вважає, що спірна постанова винесена в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив суд у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Згідно з актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №022033 від 21.05.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , який належить Комунальному підприємству «Комунгосп» Долинської міської ради, за результатами якої встановлено порушення ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так перевіркою встановлено, що при здійсненні вантажних перевезень перевізник не забезпечив водія необхідними документами, а саме: товарно-транспортною накладною або іншим визначеним документом на вантаж, заповненими тахокартами чи роздруківкою даних режиму праці і відпочинку водія за період визначений ЄУТР або бланком підтвердження діяльності водія. За вказані порушення відповідальність передбачена вимогами абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.40).
Відділ державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті листом від 25.06.2025 №56043/29/24-25 повідомив позивача про розгляд 08.07.2025 справи щодо порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виявленого під час проведення рейдової перевірки згідно з актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.05.2025 №022033 (а.с.41-42).
В.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт Комунальномим підприємством «Комунгосп» Долинської міської ради, враховуючи те, що ним 21.05.2025 допущено відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: товарно-транспортної накладної, щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 за період визначений законодавством, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», 08.07.2025 прийнято постанову №022252 про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с.6).
На скаргу позивача від 25.07.2025, Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 31.07.2025 №6708/3.2.2/15-25 повідомила, що під час проведення рейдової перевірки 21 травня 2025 року транспортний засіб марки «МА3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 перевозив вантаж. Положеннями статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як наслідок, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08 липня 2025 року №022252 залишається без змін, а скарга позивача - без задоволення (а.с.9-10).
Позивач, вважаючи протиправною постанову відповідача, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (надалі Закон № 2344-ІІІ).
За приписами частини сьомої, дванадцятої, чотирнадцятої статті 6 Закону №2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України; державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з абзацом 1 пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок КМУ №1567).
Відповідно до пунктів 2-3 Порядку КМУ №1567 рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, припинення дії, виконання адміністративних актів, передбачені цим Порядком, регулюються Законом України “Про адміністративну процедуру” з урахуванням особливостей, установлених Законом України “Про автомобільний транспорт”.
Рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.
У пункті 4 Порядку КМУ №1567 передбачено, що рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку (п.5 Порядку КМУ №1567).
Як встановлено пунктом 13 Порядку КМУ №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
У цій справі спірні правовідносини стосуються правомірності притягнення Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради до відповідальності за те, що при здійсненні 21.05.2025 при перевезенні твердих побутових відходів транспортним засобом, що належить позивачу, водій не надав інспектору для перевірки товарно-транспортну накладну, щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 .
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт»: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; вантажовідправник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж; вантажоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка здійснює прийом вантажу та розвантаження транспортного засобу у порядку, встановленому законодавством; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом; транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу); транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо); транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Згідно зі статтею 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Стаття 60 Закону №2344-III визначає відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Так, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У спірному випадку позивач притягнутий до відповідальності, зокрема за відсутність щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водія. Такі документи є обов`язковими для водія задля контролю за дотриманням ними режиму праці і відпочинку.
Так, згідно зі статтею 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340.
Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (ТЗ).
При цьому, Положення №340 не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності; транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі (п.1.4 Положення №340).
У відповідності до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) (пункт 6.3 Положення № 340).
Таким чином, законодавством визначено обов`язковість обладнання вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тон тахографами, а у випадку відсутності тахографа водій вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тон повинен мати індивідуальну контрольну книжку, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування і є іншим способом контролю водіїв.
Порядок використання тахографів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, що затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385).
Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (пункт 1.3 Інструкції №385).
За приписами пункту 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 3.5 Інструкції №385 автомобільні перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Тобто, положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбаченої Інструкцією №385 та Положенням №340.
При цьому, облаштування транспортного засобу тахографом (або ведення індивідуальної контрольної книжки водієм) передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення вантажів та пасажирів, за виключенням суб`єктів перелічених у пункті 1.4. Положення №340.
Особливістю цієї справи є те, що перевірка проводилася транспортного засобу спеціального призначення самоскида для вивезення побутових відходів в межах однієї територіальної громади (Долинська ОТГ). Суд зазначає, що Комунальне підприємство «Комунгосп» Долинської міської ради у даному випадку надавало територіальній громаді послуги з вивезення побутових відходів на території Долинської ОТГ.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП "Зборів" зареєстроване як юридична особа з основним видом діяльності згідно КВЕД є 38.11 Збирання безпечних відходів, а також 81.29 Інші види діяльності із прибирання, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 38.21 Оброблення та видалення безпечних відходів.
У статті 1 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX (далі Закон № 2320-IX), який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері управління відходами, визначено, що збирання відходів - операція, що полягає у вилученні, купівлі, накопиченні та зберіганні відходів суб`єктами господарювання у сфері управління відходами, включаючи роздільне збирання, з метою подальшого перевезення відходів на об`єкти оброблення відходів; перевезення відходів - операція, що полягає у транспортуванні відходів від місця їх утворення до об`єкта оброблення відходів, а також від одного місця/об`єкта до іншого; послуга з управління побутовими відходами - операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів, а також діяльність, пов`язана з організацією роботи системи управління побутовими відходами, що здійснюється виконавцем послуги з управління побутовими відходами.
Згідно зі статтею 33 Закону № 2320-IX послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту. До складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів. Суб`єкти господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів, визначаються органами місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що у 2013 році були скасовані нормативні акти, що встановлювали типові форми подорожніх листів, зокрема згідно з наказом Мінінфраструктури та Мінекономрозвитку від 10.12.2013 №1005/1454 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 488/346» втратив чинність наказ, яким були затвердженні типові форми первинного обліку роботи вантажного автомобіля. Водночас, використання такої форми при її затверджені самостійно наказом по підприємству не заборонено для використання в бухгалтерському обліку, зокрема, для списання пального тощо.
Зі змісту подорожнього листа вантажного автомобіля від 21.05.2025, виписаного Комунальним підприємством «Комунгосп» Долинської міської ради, на автомобіль МАЗ 6501 номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , слідує, що робота водія та автомобіля почалася з 8:00 год й тривала до 17:11, показ спідометра початковий 317003, кінцевий 317059, завдання водієві перевезення сміття по маршруту Долина-Тростянець, Тростянець-Долина, в цілому за день кілометраж склав 56 км (а.с.8).
Підсумовуючи наведене суд зазначає, що в спірному випадку транспортним засобом марки МАЗ, самоскидом, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 під час перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт Комунальним підприємством «Комунгосп» Долинської міської ради надавалися населенню послуги з вивезення побутових відходів. Послуги надавалися спеціальним транспортним засобом, а маршрут не перевищував відстані 56 км. Збирання твердих побутових відходів по місту та їх вивіз проводилося в межах 8-годинного робочого дня. Надання позивачем послуг з управління побутовими відходами хоч і включає перевезення таких до місця накопичення відходів, проте за обставин цієї конкретної справи суд не вважає це наданням послуг з перевезення вантажів, позаяк Підприємство спеціальним транспортним засобом протягом дня проводить збір побутових відходів у межах міста з одночасним їх вивезенням до місця збору (накопичення), і в цей же день цей спецтранспорт може використовуватися й для інших потреб. 
На переконання суду, саме у такому випадку Комунальне підприємство «Комунгосп» Долинської міської ради не є перевізником вантажу у розумінні Закону України статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Суд також вважає помилковими доводи відповідача про необхідність виписування на збирання та вивіз побутових відходів товарно-транспортної накладної, виходячи з її визначення, наведеного вище, тому у цьому випадку відсутність товарно-транспортної накладної не є порушенням статті 48 Закону №2344-III. Законодавець, хоч і передбачив наявність обов`язку надання для перевірки товарно-транспортної накладної або інших документів на вантаж та обладнання транспортного засобу тахографом або наявність індивідуальної контрольної книжки водія для автомобільних перевізників, проте не визначив процедури дотримання цього обов`язку для категорії осіб, які надають послуги транспортом спеціального призначення, зокрема, для збирання та вивезення твердих побутових відходів у межах послуги з управління побутовими відходами на території певної територіальної громади.
За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Відділом державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті постанову від 08.07.2025 №022252 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. прийнято необґрунтовано та без врахування всіх обставин у справі, а тому вона підлягає скасуванню. 
Решта аргументів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу підлягає задоволенню.
Враховуючи приписи ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради 3028 грн. сплаченого судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.07.2025 №022252 про застосування до Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845) в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області (вул.Тополина, 3, с.Угорники, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область) на користь Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради (код ЄДРПОУ 34535962, вул.Заводська, 1-А, м.Долина, Калуський район, Івано-Франківська область) сплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.