ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
09 січня 2026 року 	Справа № 280/9526/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
29 жовтня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), Військової частини НОМЕР_3 (далі – Відповідач -2), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (реквізити невідомі) в частині направлення для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації військовозобов`язаного гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , до складу Військової частини НОМЕР_3 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_3 (реквізити невідомі) в частині призначення на посаду за штатом воєнного часу та зарахування до списків особового складу частини та на всі види забезпечення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 виключити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та звільнити з військової служби.
В обґрунтування заявлених вимог указано про безпідставне прийняття відповідачами незаконних наказів про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та про зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , оскільки до винесення таких наказів останній реалізував своє право на подання заяви про відстрочку на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». А відтак до розгляду такої заяви та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду відповідачі були позбавлені права вчиняти дії щодо мобілізації та зарахування до особового складу військової частини. Позовну заяву просить задовольнити. 
Також, представником позивача завлено клопотання про витребування у відповідачів доказів.
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статті 160 КАС України.
04 листопада 2025 року представником позивача усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 10 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, а також витребувано від відповідачів докази.
26 листопада 2025 року від представника Військової частини НОМЕР_3 до суду подано відзив, який містить заперечення проти задоволення позову та в обґрунтування якого вказано, що зарахування до списків особового складу військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець. Позивача наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 01 жовтня 2025 року №286 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Звертає увагу суду на те, що з дня зарахування до списків особового складу військової частини військовозобов`язаний набуває статусу військовослужбовця. При цьому, оскаржуваний позивачем наказ командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2025 року №286 є виконаним з моменту його зарахування до списків особового складу військової частини. За таких обставин, можна прийти до висновку про відсутність підстав щодо протиправності наказу командира Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , а тому вказаний наказ не підлягає скасуванню. В задоволенні позову просить відмовити. 
03 грудня 2025 року від представника ЗРТЦК та СП на адресу суду надійшов відзив на позов у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29 липня 2023 року, як особа що прибула з іншої місцевості України. Відповідно до даних які містяться в «Єдиному Державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів», 01 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 будучі військовозобов`язаним, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отримав направлення для проходження медичного огляду і пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої, на підставі наказу Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (зі змінами) визнаний придатним до військової служби. Позивач, будучи визнаним придатним до військової служби, за відсутності діючої відстрочки чи бронювання, підлягав призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Остання заява про надання відстрочки ОСОБА_1 , за пунктом 13 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримана ІНФОРМАЦІЯ_4 01 вересня 2025 року, яка розглянута комісією, та прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному (протокол № 36 від 02 вересня 2025 року). Таким чином ОСОБА_1 підлягав мобілізації на загальних підставах. 01 жовтня 2025 року ознайомившись із зазначеним вище висновком ВЛК, від 01 жовтня 2025 року, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення про можливість призову військовозобов`язаного ОСОБА_1 , на військову службу за мобілізацією, на особливий період до Збройних Сил України з залученням до виконання службових обов`язків у підрозділах Військової частини НОМЕР_3 , після цього останнього віднесено до переліку осіб, які відправляються 01 жовтня 2025 року до Військової частини НОМЕР_3 . Враховуючи вищевикладене, вважає, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 під час призову військовозобов`язаного ОСОБА_1 , та направлення його для проходження військово – лікарської комісії, діяли виключно у порядок та спосіб передбачений чинним законодавством. У задоволенні позову просить відмовити.
05 грудня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що зі слів дружними позивача ОСОБА_2 , 30 вересня 2025 року її чоловік (позивач) зателефонував і повідомив, що він затриманий представниками поліції і ТЦК та СП, доставлений в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 . У той же день ОСОБА_2 приїхала до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_4 ), де їй віддали електровелосипед її чоловіка (позивача). Можливості побачитись із чоловіком і передати йому медичні документи щодо стану його здоров`я з метою об`єктивного проходження ВЛК їй не надали. 30 вересня 2025 року ОСОБА_2 письмово звернулась до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме: викрадення її чоловіка. 01 жовтня 2025 року ОСОБА_2 та адвокат намагались безрезультатно знайти позивача. У той же день, ОСОБА_2 від представників поліції стало відомо, що її чоловік був мобілізований і вже не перебуває у м. Запоріжжі. Зазначає, що позивач 30 вересня 2025 року мав при собі пакет документів, який підтверджував його право на відстрочку із зазначених вище підстав, а також докази надіслання цих документів засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (чек, опис вкладення тощо). Уповноважені представники ІНФОРМАЦІЯ_5 не надали військовозобов`язаному позивачу реалізувати своє право на відстрочку, шляхом подачі заяви встановленого зразка разом із додатками. Зауважує, що гр. ОСОБА_1 неодноразово повідомляв посадовим особам вказаного ІНФОРМАЦІЯ_3 , що він має підстави для відстрочки і пакет необхідних документів, а саме: засвідчену копію свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_5 від 13 квітня 1999 року; засвідчену копію пенсійного посвідчення матері позивача серії НОМЕР_6 від 15 березня 2016 року № НОМЕР_7 ; засвідчену копію Довідки серії ДОН-05 №122405 від 23 липня 2007 року матері позивача, про встановлення останній ІІ групи інвалідності (безстроково); засвідчену копію Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 02 липня 2024 року №1246 щодо матері позивача. Зауважує, що гр. ОСОБА_1 має повнорідного брата гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 по матері (докази наявності родинних зав`язків додаються), який є особою з інвалідністю другої групи (безстроково) та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою МСЕК Серії 10 ААА №161139 від 06 травня 2010 року та Висновком лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14 березня 2006 року. Виходячи з цього, повнорідний брат гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 не може здійснювати догляд за спільною матір`ю, оскільки сам його потребує через наявні психічні захворювання. Позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.
05 грудня 2025 року представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 25 грудня 2025 року відмовлено.
06 грудня 2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про залучення співвідповідача та уточнення позовних вимог, в якій представник позивача просив суд залучити до участі у справі військову частину НОМЕР_8 .
Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено, оскільки в уточненій позовній заяві представником позивача всупереч вимог статті 47 КАС України.
29 грудня 2025 року представником позивача до суду подано заяву про залучення Військової частини НОМЕР_8 у якості співвідповідача по справі. 
У період з 01 січня 2026 року по 07 січня 2026 року суддя Татаринов Д.В. перебував у щорічній оплачуваній відпустці.
Ухвалою суду від 09 січня 2026 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Позивач, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29 липня 2023 року, як особа що прибула з іншої місцевості України. 
У серпні 2025 року позивач засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 направив заяву про надання відстрочки, на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із наявністю матері із другою групою інвалідності, яка потребує постійного догляду.
01 жовтня 2025 року, позивач з метою визначення ступеня придатності до військової служби, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отримав направлення для проходження медичного огляду і пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої, на підставі наказу Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (зі змінами) визнаний придатним до військової служби відповідно до даних які містяться в «Єдиному Державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів»
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01 жовтня 2025 року за № 2087 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до Військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2025 року за № 286 рядового ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .
Представник позивача звертався до Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області та ІНФОРМАЦІЯ_5 із запитами про надання інформації щодо підстав затримання позивача та розгляду заяв про надання позивачу відстрочки від проходження військової служби.
У відповідь на адвокатські запити представника позивача листом Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області від 16 жовтня 2025 року №98аз/40/01-2025 представника позивача повідомлено про те, що відомості до ЄРДР відносно незаконного затримання гр. ОСОБА_1 не вносились. 
Також, листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17 жовтня 2025 року №1387/5776 представника позивача, зокрема, повідомлено про те, що 02 вересня 2025 року на засіданні комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 заява ОСОБА_1 розглянута. За результатами розгляду комісією, ІНФОРМАЦІЯ_8 було направлено поштовим зв`язком, на адресу зазначену в заяві, повідомлення за формою згідно з додатком 7.
Не погоджуючись з наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01 жовтня 2025 року за № 2087 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період”, командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2025 року за № 286), ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого, передусім, указував про подання ним у серпні 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяви про надання та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте таку заяву станом на дату винесення наказів розглянуто не було, що і призвело до прийняття незаконного наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в подальшому – наказу про зарахування його до списків особового складу військової частини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі – Указ №65/2022). Згідно пункту 4 Указу №65/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі – Закон №3543-ХІІ у редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, згідно з пунктом 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю
Саме на положення указаної норми та на обставину наявності у позивача матерії з другою групою інвалідності, яка потребує постійного догляду, стверджуючи про наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, питання щодо якої не було вирішено ІНФОРМАЦІЯ_4 за відповідною заявою позивача станом на дату затримання позивача, а також прийняття оскаржуваних наказів посилається представник позивача у позові.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок №560 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно приписів пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Абзацом першим пункту 58 Порядку №560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідно до абзаців першого-дев`ятого пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, перелік яких наведений в Додатку 5 до Порядку №560, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, і фактично розглянути такі документи протягом строку, встановленого пунктом 60 Порядку №560. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.
Суд зауважує, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в особі уповноваженої комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зобов`язаний вивчити зміст заяви військовозобов`язаного та доданих до неї документів, якими він обґрунтовує наявність у нього права на відстрочку, оцінити законність підстав для надання відстрочки такому військовозобов`язаному, за необхідності вчинити інші дії, визначені пунктом 60 Порядку №560 (надання запитів до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використання інформації з публічних електронних реєстрів).
При цьому згідно з абзацом 9 пункту 60 Порядку №560 до ухвалення комісією рішення (в контексті змісту пункту 60 Порядку №560 мається на увазі рішення про надання або відмову у наданні відстрочки) військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Також положення абзаців 1 та 2 пункту 63 Порядку №560 передбачають, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.
Як свідчить зміст абзацу 2 пункту 63 Порядку №560, направлення військовозобов`язаного на медичний огляд для визначення придатності до військової служби відбувається у разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки.
Разом із позовом представником позивача подано до суду відповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17 жовтня 2025 року за № 1387/5776 на адвокатський запит від 09 жовтня 2025 року за № 09/10, яким представника позивача повідомлено про те, що 02 вересня 2025 року на засіданні комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 заява ОСОБА_1 розглянута. За результатами розгляду комісією, ІНФОРМАЦІЯ_8 направлено поштовим зв`язком, на адресу зазначену в заяві, повідомлення за формою згідно з додатком 7 до Порядку № 560. 
Також, представником ІНФОРМАЦІЯ_5 до суду разом із відзивом на позов надано копію витягу з Протоколу № 36 від 02 вересня 2025 року, згідно якого комісією з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_8 позивачу відмовлено у наданні відстрочки на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ рішення про відмову у наданні відстрочки.
Вищезазначене рішення про відмову у наданні відстрочки позивачем в судовому порядку не оскаржене. Доказів скасування такого рішення позивачем та його представником до суду не надано.
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 станом на дату прийняття оскаржуваного наказу від 01 жовтня 2025 року № 2087 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” не перевірили наявність підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у громадянина ОСОБА_1 . Враховуючи, що станом на дату прийняття спірного наказу заява позивача про надання відстрочки на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ розглянута із прийняттям рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача призвано на військову службу під час мобілізації без порушення процедури призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації.
Відтак, вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (реквізити невідомі) в частині направлення для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації військовозобов`язаного гр. ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Оскільки наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 01 жовтня 2025 року № 286 про зарахування до списків особового складу частини та на всі види забезпечення гр. ОСОБА_1 винесено на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, та є правовим наслідком прийняття начальником ЗРТЦК та СП наказу від 01 жовтня 2025 року 2087 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період”, про правомірність якого суд вказав раніше, вимоги в частині скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 , виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та звільнення позивача з військової служби задоволенню не підлягають.
Суд зазначає, що за приписами статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 75 -76 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої – третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У ході судового розгляду справи представник позивача не довів наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Отже, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З урахуванням положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 09 січня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов