Номер провадження 1-кп/754/592/26
Справа№754/43/26
Вирок 
Іменем України

02 лютого 2026 року 

м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №12025100030002063 від 12.07.2025 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 
- 23.10.2023 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 126-1 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Вироком Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року скасовано в частині призначеного покарання, призначено покарання у виді 1 року обмеження волі;
- 06.03.2024 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 309-1 КК України до одного року обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на один рік і один місяць. Звільнений по відбуттю покарання,-
за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)
У ОСОБА_3 у невстановлені слідством дату, час та місці, виник злочинний умисел, спрямований на носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав без передбаченого законом дозволу три промислово виготовлені, споряджені ініціюючою вибуховою речовиною, ударно- дистанційними запалами модернізованого типу УДЗ та три промислово виготовлені, споряджені вибуховою речовиною корпуси ручної осколкової оборонної гранати РГО, які у передбаченому їх конструктивному поєднанні (зборі) між собою являють три ручні осколкові оборонні гранати РГО, які належать до категорії бойових припасів, з метою подальшого збуту.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , утримуючи при собі без передбаченого законом дозволу три промислово виготовлені, споряджені ініціюючою вибуховою речовиною, ударно- дистанційними запалами модернізованого типу УЗД та три промислово виготовлені, споряджені вибуховою речовиною корпуси ручної осколкової оборонної гранати РГО, які у передбаченому їх конструктивному поєднанні (зборі) між собою являють три ручні осколкові оборонні гранати РГО, які належать до категорії бойових припасів, переніс їх до місця свого фактичного проживання, що адресою: АДРЕСА_1 , тим самим незаконно переніс та почав зберігати їх за вказаним місцем мешкання, без передбаченого законом дозволу, з метою їх подальшого збуту.
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконний збут бойових припасів, 28.09.2025 ОСОБА_3 , взявши раніше придбані два промислово виготовлені, споряджені ініціюючою вибуховою речовиною, ударно-дистанційними запалами модернізованого типу УДЗ та два промислово виготовлені, спорядженні вибуховою речовиною корпуси ручної осколкової оборонної гранати РГО, які у передбаченому їх конструктивному поєднанні (зборі) між собою являють дві ручні осколкові оборонні гранати РГО, які належать до категорії бойових припасів та переніс їх за адресою: м. Київ, вулиця Сержа Лифаря, 6, де приблизно о 14 год. 20 хв. ОСОБА_3 продав їх ОСОБА_7 за грошову винагороду у розмірі 8000 гривень, тим самим здійснив збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Вищевказані протиправні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідальність за ч.1 ст. 263 КК України настає за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення може бути осудна особа, яка досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом спрямованим нанезаконне поводження зі зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами або вибуховими пристроями.
Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, якнезаконне носіння, придбання, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ 

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.
Так, обвинувачений пояснив, що він дійсно придбав без передбаченого законом дозволу три промислово виготовлені, споряджені ініціюючою вибуховою речовиною, ударно- дистанційними запалами модернізованого типу УДЗ та три промислово виготовлені, споряджені вибуховою речовиною корпуси ручної осколкової оборонної гранати РГО, які у передбаченому їх конструктивному поєднанні (зборі) між собою являють три ручні осколкові оборонні гранати РГО. Коли і у кого придбав - не пам`ятає. Бойові припаси придбав з метою подальшого збуту, зберігав їх вдома ( АДРЕСА_1 ). У подальшому продав за 8000 гривень ОСОБА_7 два корпуси вищезазначених боєприпасів та два запали до них. 
Показання обвинуваченого є логічними та послідовними і не залишають у суду сумнівів в їх правдивості.
Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України, якнезаконне носіння, придбання, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

ІV. ПОКАРАННЯ
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, санкцією ч.1 ст. 263 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих п.1 ч.1 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).
Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 : він раніше судимий, через короткий проміжок часу після відбуття покарання за останнє кримінальне правопорушення знову скоїв злочин, що вказує на стійку кримінальну поведінку останнього, обвинувачений не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.09.2003 з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин Синдром залежності.
З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
На переконання суду, виправлення ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу.

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати
Відповідно до ст. 124 КПК підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме за проведення судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/25/53650-ВТХ від 29.09.2025 в сумі 3565 гривень 60 копійок; за проведення судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/-25/54499-ВТХ від 01.10.2025 в сумі 3565 гривень 60 копійок. 

Запобіжні заходи
Під час досудового розслідування 28.09.2025 ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2025 стосовно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду, постановленою під час підготовчого судового розгляду, - до 19.03.2026 року.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. 
Відповідно до положень ст. 72 ч.5 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Тому ОСОБА_3 необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.09.2025 року, з розрахунку - день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою суд вважає за необхідне залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Заходи забезпечення кримінального провадження
Арешти, накладені:
ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2025 року (справа № 754/16159/25) на мобільний телефон марки «ОРРО» моделі А3Х чорного кольору з пов`язкою на шию, в чохлі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , який було поміщено до спеціального пакету WAR 0037475, та 
ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2025 (справа № 754/16160/25) на грошові кошти: 16 купюр номіналом «500» з серійними номерами: ЄM1006064, ЛА7410403, X36144300, E38528817, BE3189144, ГК9581865, ЄР6777065, ЕБ5671137, А€9008615, ГK1736135, X€6295139, ЄЛ2452392, EC3896158, €Е5220106, MB5570944, ЛВ9263691; сумку у вигляді барсетки кольору хакі, в бічній кишені якої знаходиться скляна рюмка,- скасувати.

Одночасно, суд вважає за необхідне застосувати у кримінальному провадженні спеціальну конфіскацію.
Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1, 3, 4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, було предметом кримінального правопорушення, або було використано як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, а саме з 28.09.2025 року, зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи - 7131 гривню 20 копійок.

Арешти, накладені ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2025 року (справа № 754/16159/25), та ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2025 (справа № 754/16160/25),- скасувати.

Речові докази: 
мобільний телефон марки «ОРРО» моделі А3Х чорного кольору з пов`язкою на шию, в чохлі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , який передано до камери схову речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві, квитанція 001898 - повернути ОСОБА_3 ;
сумку у вигляді барсетки кольору хакі, в бічній кишені якої знаходиться скляна рюмка, які передано до камери схову речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві, квитанція 001799, - повернути ОСОБА_8 ;
один запал УД, поміщений до спеціального пакету Експертної служби МВС України № 5253185; один корпус гранати РГО, поміщений до спеціального пакету Експертної служби МВС України № 5253186; два запали УД, поміщені до спеціального пакету Експертної служби МВС України № 5253187; два корпуси гранат РГО, поміщені до спеціального пакету Експертної служби МВС України № 5253188, які знаходяться на відповідальному зберіганні у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), - передати на потреби Збройних Сил України. 
На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати відносно ОСОБА_3 спеціальну конфіскацію шляхом примусового безоплатного вилучення у власність держави грошових коштів, 16 купюр номіналом «500» з серійними номерами: ЄM1006064, ЛА7410403, X36144300, E38528817, BE3189144, ГК9581865, ЄР6777065, ЕБ5671137, А€9008615, ГK1736135, X€6295139, ЄЛ2452392, EC3896158, €Е5220106, MB5570944, ЛВ9263691, що знаходяться на зберіганні в індивідуальному сейфі № 058 у відділенні № 02/26 АБ «УКРГАЗБАНК», за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 42/20.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя:    ОСОБА_1