П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/18172/24	

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                        Повний текст судового рішення складений 24.02.2025
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А.,  Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1   до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
10.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо проведення додаткового службового розслідування, розпочатого 20.03.2024 та закінченого 07.05.2024 за фактом самовільного залишення ним військової частини; визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 : від 20.03.2024 №931 про призначення додаткового службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 ; 
від 07.05.2024 №1430 (з основної діяльності) про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 ;
від 08.05.2024 №133 (по стройовій частині) щодо ОСОБА_1 як такого, що самовільно залишив військову частину 13.08.2022 та знятий з речового і грошового забезпечення 13.08.2022;
зобов`язання нарахувати та виплатити йому належне грошове забезпечення з 01.02.2023 по день ухвалення судового рішення у даній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що положеннями ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань), але станом на 13.08.2022 та 08.05.2024 відомості ЄРДР стосовно вчинення позивачем кримінального правопорушення відсутні. За відсутності факту самовільного залишення позивачем військової частини/місця проходження служби, у відповідача відсутні правові підстави для припинення виплати грошового забезпечення. Позивач вказує, що матеріали службового розслідування містять низку процедурних порушень: пропущений місячний строк, визначений ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ; розслідування, всупереч ч.2 ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, проведено без участі безпосереднього командира ОСОБА_1 ; в оскаржуваному наказі від 07.05.2024 №1430 відсутнє притягнення солдата до дисциплінарної відповідальності та вид стягнення; внесення змін до наказів, виданих за результатом проведення попередніх службових розслідувань є порушенням Порядку проведення службових розслідувань у ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 в порядку п.4 ч.1 ст.170 КАС України відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, оскільки у провадженні суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; в іншій частині позовну заяву прийнято до розгляду ухвалою суду від 11.07.2024. /а.с.19-21, 28-29/
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 в задоволенні позову відмовлено. При вирішенні справи суд першої інстанції не встановив правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо проведення додаткового службового розслідування та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №93, оскільки він прийнятий відповідно до вимог ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку №608 на підставі рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи з метою уточнення причин та умов неповернення солдата ОСОБА_1 з лікувального закладу 24.07.2022, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Крім того, судом встановлено, що при проведенні службового розслідування та прийнятті наказу від 28.07.2023 №3489 відповідачу не було відомо про перебування позивача на лікуванні в період до 12.08.2022, а також позивач продовжив здійснювати невихід на службу після 28.07.2023 (дати прийняття наказу №3489), що є обставинами для проведення службового розслідування, призначеного наказом від 20.03.2024 №931. Позивачем до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження проходження ним служби у військовій частинні НОМЕР_1 з 13.08.2022 та здійснення особистого внеску в загальні результати служби. При цьому, суд взяв до уваги, що повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення позивачем (про самовільне залишення військової частини) внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 62024050010015162). Разом з тим, позивач не заперечує факту самовільного залишення місяця служби у період з 13.08.2022 та не надав доказів проходження військової служби.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що при вирішені справи, суд першої інстанції не дослідив оскаржувані накази та дії відповідача з приводу безпідставного проведення повторного службового розслідування за одним і тим же фактом (неповернення з лікування солдата ОСОБА_1 ), яке на його думку було проведено для усунення попередньо допущених помилок військовою частиною, натомість надавши оцінку діям позивача в частині зобов`язань, як військовослужбовця, та відповідальності за їх недотримання, що не є предметом розгляду даної справи. Зокрема, в апеляційній скарзі позивач наголошує, що з аналізу наказів про призначення службових розслідувань вбачається дублювання підстав для його проведення «з метою уточнення причин та умов неповернення ОСОБА_1 з лікування», а тому у проведенні повторного службового розслідування не було законних підстав. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.06.2022 №55 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця, що призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», який прибув з військової частини НОМЕР_2 для формування підрозділів військової частини НОМЕР_1 , з 07.06.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. /а.с.16/
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2022 №104 позивач вважається таким, який вибув 24.07.2022 у шпиталь (військова частина НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) у зв`язку з пораненням на лікування; з 27.07.2022 знятий з котлового забезпечення військової частини НОМЕР_1 . 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 (набрало чинності 05.03.2024) у справі №420/2945/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади про визнання протиправною бездіяльність щодо надання відпустки за станом здоров`я строком на 30 днів на підставі довідки військово-лікарської комісії від 12.08.2022 №300.
Під час розгляду справи №420/2945/23 судами встановлено, що 24.07.2022 ОСОБА_1 був направлений до 66-го військового госпіталю, де отримав первинну медичну допомогу; 26.07.2022 направлений до КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради, де 02.08.2022 йому провели операцію через захворювання не пов`язане з проходженням військової служби; 12.08.2022 виписаний з лікарні. Після виписки з лікарні позивач не прибув до військової частини за місцем постійної дислокації ( АДРЕСА_2 ), а за власною ініціативою поїхав до місця постійного проживання (м.Одеса). 04.01.2023 позивач направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача письмовий рапорт про надання йому відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів з можливістю її проведення за місцем постійного проживання в м.Одесі; до рапорту додано копії довідки ВЛК від 12.08.2022 №300, виписку з медичної карти амбулаторного хворого. Також в рішенні відображено, що позивач не пояснив свого перебування в місті постійного проживання у м.Одесі в період з 12.08.2022 (день виписки з лікарні) до цього часу, а не за місцем проходження військової служби.
Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 (пп.10.5.1 п.10.5) вказано, що солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира частини, який не прибув з лікування, з 24.07.2022 (самовільно залишив військову частину) знято з речового і грошового забезпечення з 24.07.2022. /а.с.43/
На підставі наказу від 02.02.2023 №582 військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за фактом неповернення з лікування солдата ОСОБА_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 » встановлено, що солдат ОСОБА_1 незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 24.07.2022 по теперішній час. За самовільне залишення військової частини (місця служби), неналежне виконання службових обов`язків та наказів командирів, що призвело до порушення військової дисципліни, на підставі ст.ст.45, 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення – сувора догана. /а.с.106/
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 (набрало законної сили 02.01.2024) у справі №420/24520/23 визнано протиправним та скасовано пп.10.5.1 п.10.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 №34  щодо не прибуття з 24.07.2022 солдата ОСОБА_1 з лікування та зняття його з речового і грошового забезпечення з 24.07.2022; зобов`язано зарахувати ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення з 24.07.2022.
На підставі судового рішення у справі №420/24520/23 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 20.03.2024 №81, в якому скасовано пп.10.5.1 п.10 наказу від 03.02.2023 №34 стосовно самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 /а.с.44/
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 у справі №420/24520/23 встановлено судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №420/24520/23, оскільки наказ №81 від 20.03.2024 не відповідає змісту рішення та його формулювання впливає на можливість поновлення прав позивача.
09.04.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №102, відповідно до якого внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2024 №81 п.35 у наступній редакції: «пп.10.5.1 п.10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 стосовно самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 , скасувати». /а.с.45/
20.03.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №931 «Про призначення додаткового службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 », відповідно до вимог ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608 (зі змінами), на підставі рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби Корецького А.В. від 20.03.2024 №12353/1, з метою уточнення причин та умов неповернення з лікувального закладу 24.07.2022 військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , наказано провести додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. /а.с.39/ 
На виконання вказаного наказу в період з 20.03.2024 до 07.05.2024 проведено службове розслідування.
В п.2 Акту зазначено, що згідно рапорту т.в.о. помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_2 стало відомо, що судовим рішенням у справі №420/24520/23 (набрало законної сили 02.01.2024) скасовано пп.10.5.1. п.10.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34, який стосується самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 . В ході розгляду справи судом встановлено факт перебування солдата на лікуванні в період з 24.07.2022 по 12.08.2022, даний факт суперечить висновкам, викладеним в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489. Станом на 15.04.2024 солдат ОСОБА_1 продовжує незаконно перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 .    
В пп.3.5 п.3 Акту зазначено, що відповідно до судового рішення від 10.11.2023 у справі №420/2945/23 встановлено, що солдат ОСОБА_1 безпідставно не прибув до військової частини НОМЕР_1 та не подав безпосередньому начальнику письмового рапорту з довідкою ВЛК від 12.08.2022 №300 про надання відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, замість чого повернувся до місця свого постійного проживання м.Одеса, що є грубим порушенням військової дисципліни та Статуту внутрішньої служби ЗСУ у воєнний час. 
В пп.3.7 п.3 Акту вказано, що станом на дату проведення даного службового розслідування солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (місця служби) не прибув, причини неприбуття не повідомив, доказів які б підтверджували законність перебування поза межами служби не надав. Таким чином, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 13.08.2022 по теперішній час.
В п.7 Акту  зазначено, що своїми діями солдат ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: ст.ст.1, 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ; ст.ст.6, 11, 12, 14, 16, 30, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ; ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення військової частини або місяця служби, вчинене в умовах воєнного стану). /а.с.46-49/
За результатами проведення службового розслідування, 07.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №1430 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 », в якому наказано: « 1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Внести до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 », такі зміни: 
2.1. абзац 2 преамбули наказу викласти у такій редакції: «Виходячи з матеріалів службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 , у період з 24.07.2022 по 12.08.2022 знаходився на лікуванні, у медичному закладі КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради. Підстава: Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2754 від 12.08.2022. 13.08.2022 після виписки, солдат ОСОБА_1 самовільно без узгодження з командиром підрозділу направився додому за адресою: АДРЕСА_3 . Даним вчинком солдат ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.1, 4 та 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст.ст. 11, 12, 14, 16, 30, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України»;
преамбулу наказу доповнити абз.3 у такій редакції: «Таким чином, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 13.08.2022.».
2.2. У наказовій частині наказу: 
п.3 викласти у новій редакції: «Начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 : за невихід на службу без поважних причин, керуючись вимогами п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, солдату ОСОБА_1 щомісячну премію за серпень - грудень 2022, січень - грудень 2023, січень – травень 2024 не виплачувати; за самовільне залишення військової частини (місця служби), керуючись п.15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включати солдата ОСОБА_1 за серпень - грудень 2022, січень - грудень 2023, січень - травень 2024.
3. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 :
3.1. Солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира частини, вважати таким, який не прибув з лікування 13.08.2022.
4. Копії матеріалів службового розслідування та повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення в порядку ст.214 КПК України за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України скерувати до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві». /а.с. 24 з.б.-25/
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №133 від  08.05.2024 солдата ОСОБА_1 , у розпорядженні командира частини, вважати таким, що 13.08.2022 самовільно залишив частину (не прибув з лікування). Зняти з речового і грошового забезпечення з 13.08.2022. Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07.05.2024 №1430. /а.с.23 з.б./
05.12.2024 слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Краматорськ) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Краматорськ до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України (номер кримінального провадження 62024050010015162). /а.с.52/
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення додаткового службового розслідування, розпочатого 20.03.2024 та закінченого 07.05.2024 за фактом самовільного залишення ним військової частини. Разом з тим, позивач не погоджується з наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №931 про призначення додаткового службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 ; від 07.05.2024 №1430 про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 ; від 08.05.2024 №133 щодо ОСОБА_1 як такого, що самовільно залишив військову частину 13.08.2022 та знятий з речового і грошового забезпечення 13.08.2022.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (надалі – Закон України №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону України №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (надалі - Статут).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.ст.11-13 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Статтею 16 Статуту встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.ст.26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
В свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі - Дисциплінарний статут).
Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (ст.4 Дисциплінарного статуту).
Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Згідно зі ст.7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
За змістом ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
За змістом ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ч.1 ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ч.7 ст.85 Дисциплінарного статуту).
Згідно зі ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (надалі - Порядок №608).
Згідно п.1 розділу II Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 (пп.10.5.1 п.10.5) солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира частини, який не прибув з лікування, з 24.07.2022 (самовільно залишив військову частину) знято з речового і грошового забезпечення з 24.07.2022. /а.с.43/
Надалі, на підставі наказу від 02.02.2023 №582 військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за фактом неповернення з 24.07.2022 з лікування солдата ОСОБА_1 та за підсумками проведення службового розслідування, прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489, яким за самовільне залишення військової частини (місця служби), неналежне виконання службових обов`язків та наказів командирів, що призвело до порушення військової дисципліни, на підставі ст.ст.45, 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення – сувора догана. Визначено, що копії матеріалів службового розслідування скерувати до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську. /а.с.106/
Разом з тим, у справі №420/24520/23 (за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пп.10.5.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 №34 щодо не прибуття з 24.07.2022 солдата ОСОБА_1 з лікування та зняття його з речового і грошового забезпечення з 24.07.2022; зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення з 24.07.2022) рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 (набрало законної сили 02.01.2024) визнано протиправним та скасовано пп.10.5.1 п.10.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 №34.
На підставі судового рішення у справі №420/24520/23 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 20.03.2024 №81, в якому скасовано пп.10.5.1 п.10 наказу від 03.02.2023 №34 стосовно самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 /а.с.44/
09.04.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №102, відповідно до якого внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2024 №81 п.35 у наступній редакції: «пп.10.5.1 п.10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34 стосовно самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 , скасувати». /а.с.45/
20.03.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №931 призначено додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 з метою уточнення причин та умов неповернення з лікувального закладу 24.07.2022 військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . /а.с.39/ 
На виконання вказаного наказу в період з 20.03.2024 до 07.05.2024 проведено додаткове службове розслідування.
В п.2 Акту додаткового службового розслідування зазначено, що згідно рапорту т.в.о. помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_2 стало відомо, що  судовим рішенням у справі №420/24520/23, яке набрало законної сили 02.01.2024 скасовано пп.10.5.1. п.10.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34, який стосується самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 . В ході розгляду справи судом встановлено факт перебування солдата на лікуванні в період з 24.07.2022 по 12.08.2022, даний факт суперечить висновкам, викладеним в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2023 №3489. Станом на 15.04.2024 солдат ОСОБА_1 продовжує незаконно перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 .    
В пп.3.5 п.3 Акту зазначено, що відповідно до судового рішення від 10.11.2023 у справі №420/2945/23 встановлено, що солдат ОСОБА_1 безпідставно не прибув до військової частини НОМЕР_1 та не подав безпосередньому начальнику письмового рапорту з довідкою ВЛК від 12.08.2022 №300 про надання відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, замість чого повернувся до місця свого постійного проживання м.Одеса, що є грубим порушенням військової дисципліни та Статуту внутрішньої служби ЗСУ у воєнний час. 
В пп.3.7 п.3 Акту вказано, що станом на дату проведення даного службового розслідування солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (місця служби) не прибув, причини неприбуття не повідомив, доказів які б підтверджували законність перебування поза межами служби не надав. Таким чином, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що незаконно відсутній у розташуванні підрозділу з 13.08.2022 по теперішній час. /а.с.46-49/
За аналізом наведеної інформації, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що   наказ від 20.03.2024 №931 прийнятий командиром військової частини НОМЕР_1 відповідно до вимог ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку №608 на підставі рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи (начальника юридичної служби ОСОБА_2 ) саме з метою уточнення причин та умов неповернення з лікувального закладу 24.07.2022 позивача, оскільки при проведенні службового розслідування та прийнятті наказу командиром військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2023 №3489 відповідачу не було відомо про перебування останнього на лікуванні в період до 12.08.2022, позаяк позивач не повідомив командуванню військової частини про обставини знаходження у лікарні. При цьому, після виписки з лікарні 12.08.2022 позивач не прибув до місця безпосереднього несення служби, а за власною ініціативою поїхав до місця постійного проживання ( АДРЕСА_2 ), що в подальшому було встановлено у судових рішеннях по справі №420/2945/23.
Таким чином, неприбуття до місяця служби позивача після лікування 12.08.2022 і стало обставиною для проведення додаткового службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №931. 
На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття спірного наказу від 20.03.2024 №931 є реалізацією владно-управлінський функцій військової частини, а тому сам факт проведення додаткового службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків, у зв`язку з чим відсутні правові підстави вважати, що такий наказ є незаконним. Крім того, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що зазначення в назві наказу від 20.03.2024 №931 слова «додаткове» службове розслідування не є підставою для скасування самого наказу, та більш того, не спростовує підґрунтя наявності законних обставин щодо проведення такого службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини.  
Враховуючи зміст та сутність наказу від 07.05.2024 №1430, слід зазначити, що він прийнятий з урахуванням обставин неповернення позивача до військової частини після лікування 12.08.2022, що вказує на помилковість доводів позивача про те, що відповідач вказаним наказом провів повторне службове розслідування за тим же фактом та з тих же підстав, оскільки наказ від 28.07.2023 №3489 прийнято за результатом проведення службового розслідування за фактом неповернення позивача з лікування з 24.07.2022, тобто вбачається дві різні події, які не можна ототожнювати. 
Крім того, важливим залишається той факт, який позивач залишає поза своєю увагою, що наказом від 07.05.2024 №1430 (за результатами додаткового службового розслідування про СЗЧ 13.08.2022) внесено зміни до наказу від 28.07.2023 №3489 (за результатами первинного службового розслідування про СЗЧ 24.07.2022) з урахуванням судового рішення у справі №420/24520/23, яким встановлено факт перебування позивача на лікуванні з 24.04.2022 по 12.08.2022 та невідповідність змісту п.10.5.1 наказу від 03.02.2023 №34 (СЗЧ з 24.07.2022) фактичним обставинам. При цьому, враховуючи, що наказ від 28.07.2023 №3489 не скасований, вбачаються обставини щодо суперечності цього наказу висновкам судового рішення у справі №420/24520/23, які усунуті, зокрема, наказом від 07.05.2024 №1430. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що наказ від 07.05.2024 №1430 прийнято за результатами додаткового службового розслідування про неприбуття позивачем до військової частини після лікування 12.08.2022, та з урахуванням судового рішення у справі №420/24520/23, яке у відповідності до процесуального закону є обов`язковим до виконання, а не задля усунення, як вказує позивач, помилок у наказах, прийнятих військовою частиною щодо нього. 
Посилання позивача на одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення є необґрунтованими, оскільки останній невірно тлумачить підстави службових розслідувань, а також не враховує дати їх проведення з різницею у майже один рік.
Також, п.15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом МОУ 07.06.2018 №260 визначено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (п.3 Розділу ХVI Порядку №260 ).
Відповідно до п.5 Розділу ХVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Пунктом 9 Окремого доручення МОУ №912/з/29 від 23.06.2022 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Під час розгляду справи в суді, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що в період з 13.08.2022 він проходив службу у військовій частинні НОМЕР_1   та здійснював особистий внесок в загальні результати служби.
Разом з тим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою суду від 26.09.2025 витребувано у позивача інформацію щодо проходження служби з моменту призову на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 з 07.06.2022 по теперішній час. Також, вказано, що у випадку не проходження наразі військової служби у військовій частині НОМЕР_1 або   перебування за межами місця служби надати інформацію про такі підстави з наданням відповідних документів. /а.с.94-96/
Вказана ухвала направлена представнику позивача – адвокату Кобильник Д.О., яким подано апеляційну скаргу (на момент подання скарги діяв на підставі ордеру від 07.12.2023) та безпосередньо позивачу на поштову адресу.
Однак, у відповідь на виконання вимог зазначеної ухвали, від адвоката позивача до суду направлено заяву про припинення повноважень та повідомлено про розірвання договору про надання правової допомоги, укладеного з ОСОБА_1 з підстав невиконання ним умов договору. Також, адвокат зазначив, що місцезнаходження позивача йому невідоме та виконати ухвалу суду від 26.09.2025 не вбачається можливим. /а.с.110-111/
В свою чергу, від позивача до суду повернулось поштове повернення із зазначенням: адресат відсутній. Жодних документів до суду ним не надано.  
Колегія суддів зауважує, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Позивачем не було надано доказів того, що командиром військової частини НОМЕР_1 йому було надано дозвіл на залишення військової частини, навпаки позивач не заперечує факту свого неповернення в розташування військової частини 12.08.2022.
На підставі наведеного, враховуючи, що жодних доказів про проходження позивачем служби та виконання військового обов`язку до суду не надано, у відповідача були наявні правові підстави для невиплати ОСОБА_1 премії та додаткової винагороди за період з серпня по грудень 2022, січень-грудень 2023, січень-травень 2024.  
З цих же підстав правомірним є наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2024 №133, яким солдата ОСОБА_1 , знято з речового і грошового забезпечення з 13.08.2022 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (не прибув з лікування).
Правовою підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця є внесення відповідних відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ.
У постанові від 17.10.2023 у справі №420/8263/22 Верховний Суд зазначив, що в ч.2 ст.24 Закону України №2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця, зокрема і призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що оскаржувані накази в даній справі не стосуються  увільнення позивача від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 , призупинення його військової служби та дії контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального чи процесуального права. 
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук    О.В. Яковлєв