ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 569/6240/24
провадження № 51-2674 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року щодо
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянки України, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , 
засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 111 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією належного їй майна; за ч. 5 ст. 111-1 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій на строк 15 років, з конфіскацією належного їй майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій, на строк 15 років, з конфіскацією належного їй майна.
2. Рівненський апеляційний суд ухвалою від 08 квітня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
3. За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 10 вересня 2023 року, погодилась на пропозицію представників окупаційної адміністрації щодо реєстрації її «кандидатом в депутати Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки» від партії «Єдіная Росія».
4. Продовжуючи свою протиправну діяльність, діючи умисно, в умовах воєнного стану, всупереч державному суверенітету України та законодавству України, ОСОБА_7 , 10 вересня 2023 року, перебуваючи у невстановленому місці на тимчасово окупованій території Луганської області, взяла участь у незаконних «виборах» в якості «кандидата в депутати ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки», чим вчинила дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України. 
5. Таким чином, своїми діями, які виразились, у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, а саме наданні іноземній державі, допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК.
6. Крім того, ОСОБА_7 діючи умисно, будучи громадянкою України, обізнаною про узурпування влади на тимчасово окупованій території Луганської області окупаційною адміністрацією держави-агресора та її дії, спрямовані на порушення державного суверенітету України, 10 вересня 2023 року, перебуваючи у невстановленому місці на тимчасово окупованій території Луганської області, добровільно взяла участь у незаконних «виборах» в якості «кандидата в депутати Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки» та за їх результатами була обрана як депутат до незаконного органу влади, створеному на тимчасово окупованій території - «Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки».
7. Таким чином, своїми діями, які виразились у добровільному обранні до незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
8. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту судового розгляду, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримання. 
9. На обґрунтування своїх доводів вказує, що висновки суду є передчасними, не відповідають фактичним обставинам справи, а судові рішення постановлено без всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин справи та їх підтвердження належними і допустимими доказами. Зокрема зазначає, що:
- засуджена ОСОБА_7 була позбавлена права на справедливий судовий розгляд в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судами не було належним чином надано правову оцінку відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б самостійно чи в сукупності, доводили б «поза розумним сумнівом» її вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст.111-1 КК;
- судами не встановлено, а органом досудового розслідування не доведено мотиви вчинення засудженою інкримінованих їй протиправних діянь, не враховано та не надано належної правової оцінки тому, що фізичний та/або психічний примус та/або крайня необхідність є обставинами, які можуть виключати кримінальну відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 111, 111-1 КК;
- розгляд справи відбувався за процедурою «in absentia», а тому твердження сторони обвинувачення про належне повідомлення про підозру ОСОБА_7 , подальше скерування обвинувального акту до суду, проведення відповідного судового розгляду, щодо останньої, є передчасним, оскільки відсутні відомості, що ресурси на яких були опубліковані вказані документи та повідомлення є доступними в «лнр» чи «днр»;
- судами не наведено належного обґрунтування рішення в частині призначення засудженій найсуворішого покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та положень КК.
Позиції учасників судового провадження
10. У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити. Прокурор заперечив щодо задоволення касаційної скарги та просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
11. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд зауважує, що виходячи з положень цієї статті він не має права досліджувати докази, вирішувати питання про їх достовірність, такими повноваженнями наділені суди першої та апеляційної інстанції. 
12. За правилами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
13. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
14. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
15. Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише у випадку, коли вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.
16. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.
17. Вказаних вимог закону суди не порушили. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.
18. Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі безпосередньо досліджених доказів, зокрема фактичних даних, які містяться у: 
- протоколі огляду від 10 січня 2024 року мережі Інтернет інформаційного ресурсу, а саме сайту «Луганский Информационный Центр» на якому виявлено статтю від 09 листопада 2022 року з назвою «Выбори в парламент и органы самоуправления пройдут в ЛНР в сентябре 2023-го - Мирошниченко», де, зокрема зазначено, що голова парламенту, секретар Луганського регіонального відділення всеросійської політичної партії «Единая Россия» ОСОБА_8 повідомляє, що вибори до так званого «Народного Совета ЛНР» та органів місцевого самоврядування так званої «ЛНР» пройдуть у вересні 2023 року, а також повідомив, що органи місцевого самоврядування будуть створені вперше;
- протоколі огляду від 11 січня 2024 року мережі Інтернет, а саме телеграм каналу з назвою «Северодонецьк», у якому опубліковано інформацію про перший зїзди у м. Северодонецьк окупаційного органу влади «Совет городского округа города Северодонецка» та у списку депутатів під № 2 зазначена ОСОБА_7 ;
- протоколі огляду від 31 січня 2024 року мережі Інтернет, а саме сайту мережевого видання: «ТВОЙ ГОРОД», на якому виявлено статтю від 13 вересня 2023 року з назвою «Список депутатов Северодонецкого муниципального округа», та список «депутатів» до вищевказаного окупаційного органу влади, відповідно до якого у списку від партії «Единая Россия» під № 2 значиться ОСОБА_7 , та в інших письмових доказах, зміст яких детально викладено у вироку.
19. Також, як убачається з вироку місцевого суду, здійснено огляд, зокрема: 
- сторінки інформаційного ресурсу: «Forbes.ru», де виявлено статтю від 15 червня 2023 року з назвою «ЦИК назначил выборы в ДНР, ЛНР, Запорожской и Херсонской областях», зі змісту якої вбачається, що проведення на тимчасово окупованій території Луганської області так званих «виборів» в місцеві «парламенти та ради» заплановано окупаційною владою на 10 вересня 2023 року, всього у цих регіонах буде проведено близько 80 виборчих компаній та зазначено, що нові регіони були приєднані до складу росії в ході проведення так званої «спецоперации» в кінці вересня 2022 року після відповідних референдумів;
- інформаційного ресурсу, а саме сайту: «ТАСС», де виявлено статтю від 10 вересня 2023 року під назвою «Итоговая явка на выборах ЛНР составила 72,53%», у якій заступник голови парламенту «ЛНР» ОСОБА_9 , зокрема повідомила про підрахунок голосів на тимчасово окупованих територіях України за результатами голосування на виборах депутатів різного рівня в «ЛНР», а також про те, що явка виборців склала 72,53%, вибори проходили у період з 08-10 вересня 2022 року.
20. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК. Такий висновок суду є достатньо мотивованим і ґрунтується на безпосередньо досліджених та оцінених судом доказах, які в своїй сукупності за критерієм «поза розумним сумнівом», доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
21. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.
22. Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 засуджено за злочини, які віднесені до злочинів проти основ національної безпеки України. Основними доказами в зазначеній категорії кримінальних проваджень є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та телеграмканали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо). За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази. 
23. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на виконання відповідних доручень старшого слідчого, наданих у порядку ст. 40 КПК, оперуповноваженим співробітником було проведено огляд інтернет-сторінок, зроблено скриншоти і завантажено файли, які є додатками до протоколів огляду, оформлених, відповідно до вимог КПК, які й бути предметом безпосереднього дослідження та оцінки місцевого суду, про що зазначено у вироку. 
24. Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи сторони захисту щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, наданими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні доказами, обґрунтовано зазначив, що місцевий суд дійшов правильного висновку про їх належність, допустимість та достовірність, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в порядку визначеному КПК, істотних порушень вимог якого не встановлено, переконливих доказів їх наявності, які б спростовували висновки суду першої інстанції, стороною захисту не наведено. З огляду на викладене, аналогічні за змістом доводи сторони захисту, викладені у касаційній скарзі є неспроможними. 
25. За змістом ст. 111 КК державна зрада полягає в умисному вчиненні громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунства, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Мотиви й мета, з огляду на диспозицію ст. 111 КК, не є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони злочину, вони можуть бути різними, а їх встановлення/не встановлення судом, загалом не впливає на кваліфікацію діяння за цією статтею.
26. ОСОБА_7 визнана судом винуватою у державній зраді у формі надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, що зумовило кваліфікацію діянь засудженої за ч. 2 ст. 111 КК.
27. Мета й мотив дій особи не зазначені й в диспозиції ч. 5 ст. 111-1 КК, у якій серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, а тому лише самого факту добровільного зайняття громадянином України такої посади достатньо для кваліфікації відповідних дій за ч. 5 ст. 111-1 КК.
28. Досліджені місцевим судом і покладені в основу обвинувального вироку докази свідчать саме про добровільність дій засудженої та наявність умислу на вчинення інкримінованих злочинів. Будь-яких фактичних даних протилежного, судами не встановлено та матеріали провадження не містять, докази на підтвердження вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень під впливом фізичного тиску чи примусу у матеріалах провадження відсутні.
29. Посилання сторони захисту про передчасність розгляду справи за процедурою «in absentia» через неналежне повідомлення ОСОБА_7 про кримінальне провадження щодо неї як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду, оскільки відсутні відомості, що ресурси на яких були опубліковані вказані документи та повідомлення є доступними в «лнр» чи «днр», є неприйнятними.
30. Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
31. Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.
32. Із моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
33. Отже, наведені вище положення закону містять вимоги щодо повідомлення особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, про здійснення щодо них спеціального досудового розслідування та судового розгляду.
34. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2024 року відповідно до вимог кримінального процесуального закону постановлено у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_7 здійснювати спеціальне досудове розслідування, а ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження. Як убачається зі змісту ухвали місцевого суду, у судовому засіданні захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що вирішення питання про здійснення спеціального судового провадження щодо обвинуваченої та призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, покладає на думку суду, що свідчить про відсутність заперечень сторони захисту про розгляд провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia). 
35. Виконуючи вимоги процесуального закону, як убачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування, повістки про виклик ОСОБА_7 , повідомлення про підозру, інші процесуальні документи здійснено шляхом публікації оголошень у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Повідомлення ОСОБА_7 про дату, час і місце розгляду справи судами, здійснено також шляхом публікації оголошень у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та оприлюднення на офіційних веб-сайтах місцевого, апеляційного судів та суду касаційної інстанції, що узгоджується з вимогами статей 297-5, 323 КПК.
36. Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відбувався за участю захисника ОСОБА_6 , який ефективно здійснював захист інтересів засудженої, а саме приймав безпосередню участь у судових засіданнях, висловлював свою думку, заперечення, надавав пояснення, заявляв клопотання, виступав у судових дебатах, оскаржив судові рішення щодо ОСОБА_7 як в апеляційному, так і касаційному порядку, брав у них активну участь.
37. Крім того, за змістом ч. 3 ст. 400 КПК якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК.
38. Отже, засуджена навіть після закінчення строків на апеляційне оскарження не позбавлена права подати скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження судових рішень, якщо причини її неявки дійсно виявляться поважними, під час якого ОСОБА_7 також не буде позбавлена можливості ставити питання про усунення порушень, які, на її думку, були допущенні під час спеціального досудового розслідування та судового розгляду.
39. Доводи захисника про невмотивованість висновків суду щодо призначеного ОСОБА_7 максимального покарання є безпідставними з огляду на таке.
27. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
40. Як убачається з копії судових рішень, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 місцевий суд, згідно з вимогами ст. 65 КК, урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, і були спрямовані проти основ національної безпеки України. Також суд урахував дані про особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, та наявність обтяжуючих обставин, а саме вчинення злочину в умовах воєнного стану. 
41. Урахувавши ці обставини, суд призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК покарання яке визначено в межах санкцій указаних норм, та за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій на строк 15 років, на строк 15 років, з конфіскацією належного їй майна, з чим погодився й суд апеляційної інстанції. 
42. Таким чином, виходячи зі своїх дискреційних повноважень, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, яке сприятиме виправленню засудженої та запобіганню вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
43. На думку колегії суддів, у цьому конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів. Правових підстав вважати покарання явно несправедливим через суворість немає.
44. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив усі викладені в ній доводи, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та, відповідним чином мотивувавши свою позицію, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених вимог.
45. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
46. Отже, під час касаційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень, не встановлено, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалені судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3