ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року	справа №380/23877/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
До Львівського окружного адміністративного суду звернулася Державна установа «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 156; ЄДРПОУ 08563932) з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (79007, м. Львів, вул. Котлярська, 6; ЄДРПОУ 35009321) в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за невиконання судового рішення на Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 4», у розмірі 10200 грн. на користь держави, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оприск Оленою Сергіївною від 17.10.2025.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору.
Ухвалою від 19 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Ухвалою від 12 січня 2026 року залучено до участі в справі № 380/23877/25 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_1 . 
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на виконанні у відповідача знаходиться виконавчий лист щодо виконання рішення суду у справі про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації. Позивач неодноразово скерував до МЮ України листи щодо виділення додаткового фінансування, однак додаткові кошторисні призначення не надходили. Позивач вважає такі обставини поважною причиною невиконання рішення суду та оскаржувану постанову протиправною.
Відповідач подав відзив на позов, у якому позов не визнав. Зазначив, що оскаржувана постанова винесена відповідно до норм законодавства, так як позивачем не виконано рішення суду. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій просить позов задоволити.
Третя особа ОСОБА_1 пояснення щодо позову до суду не подала.
Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, встановив наступне.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Личаківська виправна колонія (№30)" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано Державну установу "Личаківська виправна колонія (№30)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, за цінами, що діяли на дату звільнення зі служби.
14.08.2024 виписано виконавчі листи.
Ухвалою від 21.01.2025 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача у виконавчому провадженні у виконавчому листі №380/4054/24, виданому Львівським окружним адміністративним судом 14.08.2024, з Державної установи «Личаківська виправна колонія №30»(ЄДРПОУ 08563932) на її правонаступника Державна установа «ТАБІР ДЛЯ ВІЙСЬКОВОПОЛЕНИХ «ЗАХІД 4» (ЄДРПОУ 08563932) .
03.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ПВ № 78989282 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 
16.09.2025 державним виконавцем скеровано вимогу боржнику про надання інформації щодо виконання рішення суду до 23.09.2025.
Згідно акту державного виконавця від 26.09.2025 боржником рішення не виконано, жодних повідомлень про виконання рішення або пояснень щодо його не виконання на адресу відділу не надходило. 
Відтак, 03.10.2025 державним виконавцем винесено постанову ВП №78989282 про накладення штрафу на підставі ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», якою повторно надано термін виконання рішення суду 10 робочих днів. 
08.10.2025 на адресу відділу надійшов лист від боржника з додатками, в якому боржник просив скасувати постанову про штраф у зв`язку із зверненнями до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо виділення додаткового фінансування для виконання вказаного рішення суду. 
Згідно акту державного виконавця від 17.11.2025 боржником рішення не виконано, відтак державним виконавцем винесено постанову ВП №78989282 про накладення штрафу у подвійному розмірі відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач вважає таку постанову протиправною та оскаржив її до суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII “Про виконавче провадження” від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).
Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Частинами 1, 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. 
При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
У матеріалах справи наявні докази того, що позивачем вчинялися дії щодо виконання виконавчого листа у справі № 380/4054/24, а саме листи від 07.07.2025 №4/2098, 07.08.2025 №4/2294, 08.09.2025 №4/2593, 09.10.205825 № 87472, які скеровувались позивачем в Департамент з питань виконання кримінальних покарань з проханням виділення додаткового фінансування, що є поважною причиною не виконання рішення суду.
Суд вважає необгрунтованими пояснення представника відповідача щодо ненарахування грошової компенсації, так як згідно позивачем надано розрахунок видатків про зміни до кошторису на 2025 рік, у якому вказано, що грошова компенсація за неотримане речове майно становить 22899,60 грн.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, під час судового розгляду справи судом встановлено порушення відповідачем порядку прийняття постанови про накладення штрафу.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови вчинені не відповідно до Закону України “Про виконавче провадження”, оскаржувана постанова є протиправною, а позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України судовий збір слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань. 
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295 КАС України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП № 78989282 від 17.10.2025, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оприск Оленою Сергіївною.
Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	Кухар Наталія Андріївна