Справа № 640/17285/19
	
РІШЕННЯ
іменем України

07 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИСТАРЗ" до Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.06.2019,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРИСТАРЗ" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві, в якій просить визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00008341402 від 20.06.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються наявними у нього первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій.
В наданому суду відзиві на позов представник відповідача вказав, що рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову. Крім того, відповідач вказав на наявність в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальних проваджень щодо таких контрагентів позивача як ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", ТОВ "Мартейн", що на думку відповідача, ставить під сумнів реальність господарських відносин між позивачем та вказаними суб`єктами господарювання. Просить відмовити у задоволенні позову.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 12.09.2019 Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження .
Ухвалою від 14.03.2025 суд прийняв до провадження адміністративну справу 3640/17285/19. Замінив відповідача, Головне управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 39439980), на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011). Розгляд справи ухвалив проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві №5817 від 13.05.2019 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "ТРИСТАРЗ" (код 37267368) з метою дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" (код 41077038) за квітень 2017 та з ТОВ "Мартейн" (код 40474672) за жовтень 2016, показників декларацій з податку на додану вартість.
За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 28.05.2019 №352/26-15-14-02-05/37267368, згідно висновків якого, перевіркою встановлено порушення п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188. п.198.2, п.198.3 ст.198, п. 201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 38800,00 грн., в тому числі: за жовтень 2016 - 31200,00 грн.; за квітень 2017 - 7600,00 грн.
На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №00008341402 від 20.06.2019, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 38800,00 грн. та застосовано штрафну санкцію 9700,00 грн.
Не погоджуючись із висновками, викладеними в Акті перевірки та із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до ДФС України із відповідною скаргою, за результатом розгляду якої, Рішенням від 22.08.2019 №40425/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення №00008341402 від 20.06.2019 було залишено без змін, а скарга - без задоволення.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України), зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 пункту 1.1 статті 1 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, в редакції, чинній на час вчинення спірних господарських операцій, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Кодексу).
Відповідно до статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
У відповідності до пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За приписами пунктів 200.1 200.4 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Враховуючи викладене, право на формування податкового кредиту та зменшення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності, пов`язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій, що має підтверджуватись документально.
Суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.
Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Частиною другою цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати відповідні обов`язкові реквізити. Статтею 1 цього ж Закону встановлено, що первинний документ, це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Між тим, згідно пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Таким чином, обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного, право платника на формування валових витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентами - ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", ТОВ "Мартейн".
По взаємовідносинах з ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", суд встановив, що ТОВ "ТРИСТАРЗ" (Замовник) в особі Директора Долгової Ірини Олександрівни, що діє на підставі Статуту, з одної сторони, та ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" (Виконавець), в особі Воробкало Анастасії Ярославівни, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони, далі - "Сторони" уклали даний договір про надання рекламних послуг №29/03-17 від 29.03.2017.
Згідно Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність у ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" будь-яких основних фондів та технічних можливостей. Номенклатура та обсяг наданих послуг (рекламні послуги) свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарських операцій без наявності трудових ресурсів. Відповідні послуги та товари із залученням стороннього трудового ресурсу та з експлуатації основних засобів за даними Єдиною реєстру податкових накладних не придбавались.
Тобто, в податкових накладних зазначена номенклатура поставлених товарів (робіт, послуг), різних за змістом, одиницею виміру, та специфікою, що належать до різних видів діяльності, та виконання (надання) яких потребує наявності різних виробничих потужностей та основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, значної кількості штатних працівників з відповідною кваліфікацією.
Окрім того, суд встановив, що відповідно до Вироку Жовтневого районною суду м. Дніпропетровська під 24.05.2018 у справі №201/4522/18 визнано винною гр. ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 205 КК України та в якому встановлено: "ОСОБА_1, діючи умисно, з корисливих мотивів, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписавши та передавши не встановленій особі Протокол №1 Установчих зборів засновників ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" датований 10.01.2017 та Статут ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", на підставі яких було створено (зареєстровано) вказану юридичну особу, в порушення вимог статей 19, 56, 58, 65, 89 Господарського кодексу України, статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статей 81, 87, 89, 92, 93 Цивільного кодексу України, статей 1, 4, 12, 15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань", статей 45, 48, 64 ПК України, набувши прав власності на підприємство ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" (ЄДРПОУ 41077038) та одночасно взявши на себе обов`язки, передбачені посадою директора в частині ведення фінансово-господарської діяльності, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій, усвідомлюючи, покладену на неї відповідальність посадової особи та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розуміючи, то не прийматиме жодної участі у подальшому веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", надала можливість невстановленим особам створити суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), з метою прикриття незаконної діяльності та здійснювати документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені ОСОБА_1, як засновника та керівника зазначеного підприємства."
За сукупністю вищевикладених матеріалів, перевіркою не підтверджується реальність приведення господарських операцій між ТОВ "ТРИСТАРЗ" та підприємством-постачальником ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс".
Операції здійснені ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" не мали реального характеру, оскільки не підтверджено факт надання послуг від контрагента ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" на адресу ТОВ "ТРИСТАРЗ" свідчить про те, що правочини між ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" та адресу ТОВ "ТРИСТАРЗ" здійснені без мсти настання реальних наслідків.
Оскільки реальність та можливість вчинення даної господарської операції у постачальника ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТОВ "ТРИСТАРЗ" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.
Щодо господарських відносин між ТОВ "ТРИСТАРЗ" та ТОВ "Мартейн", суд зазначає таке.
З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "ТРИСТАРЗ" (Замовник), в особі Директора Долгової Ірини Олександрівни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ "Мартейн" (Виконавець), в особі Директора Фіканюка Богдана Ігоровича, який діє на підставі Стату з другої сторони, що окремо іменуються як "Сторона'', а разом - ''Сторони" уклали Договір про надання рекламних послуг №160916Р від 16.09.2016.
Також між ТОВ "ТРИСТАРЗ" (Замовник), в особі Директора Долгової Ірини Олександрівни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ "Мартейн" (Виконавець), в особі Директора Фіканюка Богдана Ігоровича, який діє на підставі Стату з другої сторони, що окремо іменуються як "Сторона'', а разом - ''Сторони" уклали Договір про надання рекламних послуг № 200916Р від 20.09.2016.
Згідно Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність у ТОВ "Мартейн" будь-яких основних фондів та технічних можливостей. Номенклатура та обсяг наданих послуг (рекламні послуги) свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарських операцій без наявності трудових ресурсів. Відповідні послуги та товари із залученням стороннього трудового ресурсу та з експлуатації основних засобів заданими Єдиного реєстру податкових накладних не придбавались.
Тобто, в податкових накладних зазначена номенклатура поставлених товарів (робіт, послуг), різних за змістом, одиницею виміру, та специфікою, що належать до різних видів діяльності, та виконання (надання) яких потребує наявності різних виробничих потужностей та основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, значної кількості штатних працівників з відповідною кваліфікацією.
Окрім того, суд встановив, що відповідно до Вироку Деснянського районного СУДУ м. Києті від 23.10.2017 у справі №754/12007/17 гр. ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, в якому встановлене, що: "...Судом визнано доведеним, то обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений досудовим слідством День, в середині червня 2016 року, в денний період доби, перебуваючи на території м. Киева у торгівельному центрі "Гулівер", то знаходиться за адресою м. Київ, площа Спортивна,1а, де працював будівельником, усвідомлюючи що його дії будуть мати злочинний характер, з метою отримання грошової винагороди в розмірі 100 доларів США, умисно вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою на ім`я "Олександр", дії якого були направлені на досягнення злочинного умислу на внесення в документи, які подаються для проведення реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, а саме: ТОВ "Мартейн" (ЄДРПОУ 40474672), завідомо неправдивих відомостей та подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості..."
За сукупністю вищевикладених матеріалів, перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ТОВ "ТРИСТАРЗ" та підприємством-постаячальником ТОВ "Мартейн".
Операції здійснені ТОВ "ТРИСТАРЗ" не мали реального характеру, оскільки не підтверджено факт надання послуг, від контрагента ТОВ "Мартейн" на адресу ТОВ "ТРИСТАРЗ", що свідчить про те, що правочини між ТОВ "Мартейн" та ТОВ "ТРИСТАРЗ" здійснені без мети настання реальних наслідків.
Оскільки реальність та можливість вчинення даної господарської операції у постачальника ТОВ "Мартейн" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТОВ "ТРИСТАРЗ" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.
У періоді вчинення порушення відповідальною посадовою особою за ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання була керівник ТОВ "ТРИСТАРЗ" Долгова Ірина-Олександрівна (РНОКПП НОМЕР_1 ).
За правилами частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про те, що господарська діяльність ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" та ТОВ "Мартейн" знаходиться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи.
Отже, подані ТОВ "ТРИСТАРЗ" первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій.
Спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ГУ ДФС у м. Києві фактами щодо фіктивної діяльності контрагенту позивача свідчить про нереальність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства. 
Суд наголошує, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Така правова позиція також наводиться в постановах Верховного суду України від 14.06.2016 у справі №21-1318а/16, від 22.11.2016 у справі №826/11397/14.
До того ж, суд враховує, що в той час як податковий орган посилається на відсутність у контрагентів позивача необхідних для виконання спірних операцій, основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять під сумнів зміст відповідних операцій, позивачем таких доказів до матеріалів справи додано не було та доводи податкового органу в цій частині не спростовано.
При цьому, суд наголошує, що платник податку повинен бути розумним та обачним при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагентів як добросовісних партнерів, що гарантують виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників.
Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до приписів статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд вважає висновки податкового органу, зроблені під час перевірки позивача доведеними та правомірними.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИСТАРЗ" до Головного управління ДПС у м. Києві - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07 січня 2026 року

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРИСТАРЗ" (вул. Антонова авіаконструктора, 13, кв.86, м. Київ, 03186 , код ЄДРПОУ - 37267368) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116 , код ЄДРПОУ - 44116011) 	

Головуючий суддя 		В.В. Матущак