КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 759/11013/25
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/180812025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                               судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року ( ОСОБА_2 ) про направлення за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» про захист прав споживача,
 
встановив:
 
у травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом, у якому просила розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 5 липня 2025 року № 72-0507/2019-1, який укладений між нею та відповідачем; зобов`язати відповідача виплатити (повернути) їй вартість об`єкта інвестування у розмірі 1 215 854грн 40 коп.; зобов`язати відповідача виплатити (повернути) їй винагороду за управління майном у розмірі 11 813грн19 коп.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського районного суду міста Києва.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити до Святошинського районного суду міста Києва для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Позивачка зазначає, що до спірних правовідносин належить застосовувати положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, яке розташоване у Святошинському районі міста Києва, тому позовна заява пред`явлена за місцем знаходження  нерухомого майна за правилами виключної підсудності до Святошинського районного суду міста Києва.
Також, позивачка посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, де зроблено висновок, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України (аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 30 ЦПК України) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга                                                        розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Постановляючи ухвалу про направлення цивільної справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, як споживач послуг, то до таких справ застосовується загальне правило територіальної підсудності справ, визначене ст. 27 ЦПК України, або ж альтернативна підсудність справ, яка застосовується за вибором позивача.
Разом з цим, судом зазначено, що суддею встановлено, що відповідач ТОВ "ФК "Житло-Капітал"(код ЄДРПОУ:35393445, м. Київ, в. Я. Вал, 33Б) відноситься до Шевченківського району м. Києва, тому з метою всебічного, об`єктивного розгляду справи, а також з метою дотримання правил підсудності, дійшов висновку про передачу справи за підсудністю та направлення цивільної справи до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки Святошинський районний суд не може розглядати вказану справу ні за загальними правилами визначення підсудності, ні за альтернативними. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.
Відповідно до положень частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Згідно частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном.  
Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.
Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України (аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 30 ЦПК України) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.
Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.
Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 5 липня 2025 року № 72-0507/2019-1, який укладений між нею та відповідачем; зобов`язати відповідача виплатити (повернути) позивачці вартість об`єкта інвестування у розмірі 1 215 854грн 40 коп.; зобов`язати відповідача виплатити (повернути) позивачці винагороду за управління майном у розмірі 11 813грн19 коп.
З тексту договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 72-0507/2019-1  від 5 липня 2019 року встановлено, що об`єктом будівництва є (житловий комплекс), розташований  за адресою:  АДРЕСА_1 , тобто даний спір стосується нерухомого майна та підлягає розгляду за правилами виключної підсудності.
Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка правильно на підставі частини 1 статті 30 ЦПК України пред`явила позов за місцем знаходження нерухомого майна до Святошинського районного суду міста Києва.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права постановляючи ухвалу про направлення позовної заяви за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського районного суду міста Києва, вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381- 384, ЦПК України, апеляційний суд
                                                                             
постановив:
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» про захист прав споживача направити до Святошинського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт
 
Судді                                                                        Г.М. Кирилюк
 
                                                                                                Т.І. Ящук