ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 711/3211/21
провадження № 61-4940св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , адвокатське бюро «Бадашко і партнери»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси в складі судді Кондрацької Н. М. від 11 червня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л. від 11 березня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , адвокатського бюро «Бодашко і партнери» про усунення перешкод у користуванні майном.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення 5-го поверху № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич», до яких входить приміщення № 53, площею 20 кв.м., та частина приміщень спільного користування 5-го поверху № 5-25, № 5-27, № 5-36, № 5-49, 5-У.
Право власності виникло на підставі договору пожертви від 25 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Бодашко та партнери», в особі колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_2 .
Шлюб був укладений 29 вересня 2007 року, про що видане свідоцтво від 29 вересня 2007 року та зроблено актовий запис № 1829. Рішенням придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2019 року шлюб розірвано.
У період спільного проживанняподружжя, ОСОБА_2 , використовував належне приміщення АДРЕСА_2 для підприємницької діяльності, у зазначеному приміщенні був розташований офіс адвокатського бюро «Бодашко і партнери».
Після припинення шлюбних відносин сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя та користування належним майном, у зв`язку із чим 27 березня 2020 року Придніпровським районним судом порушено цивільну справу про поділ майна подружжя № 711/2195/2.
Незважаючи на те, що приміщення АДРЕСА_2 належить особисто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатське бюро «Бодашко і партнери» категорично відмовилися звільнити належне майно та передати технічну документацію на нього.
У зв`язку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 просить суд: зобов`язати ОСОБА_2 та адвокатське бюро «Бодашко та партнери» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич», до яких входить приміщення № 53, площею 20 кв.м., та частина приміщень спільного користування 5-го поверху № 5-25, № 5-27, № 5-36, № 5-49, 5-У його власнику ОСОБА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 технічної документації на приміщення 5-го поверху № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнити приміщення від речей, належних ОСОБА_2 , адвокатському бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, що перебувають в приміщенні № 53 по вул. Небесної Сотні, будинок 105; заборонити ОСОБА_2 , адвокатському бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, перебувати в приміщенні № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 та адвокатське бюро «Бодашко та партнери» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич», до яких входить приміщення № 53, площею 20 кв.м., та частина приміщень спільного користування 5-го поверху № 5-25, № 5-27, № 5-36, № 5-49, 5-У його власнику ОСОБА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 технічної документації на приміщення 5-го № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнити приміщення від речей, належних ОСОБА_2 , адвокатському бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, що перебувають в приміщенні АДРЕСА_1; заборонено ОСОБА_2 , адвокатському бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, перебувати в приміщенні № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судовий збір.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначивши, що право власності надає підстави власникові на свій розсуд вчиняти дії, які стосуються об`єкта права власності, в тому числі оформлювати, володіти документами, що стосуються цього майна та розпоряджатися цим майном.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог, зазначивши про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, немає.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
14 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі №910/6091/19, від 28 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки договору оренди нежитлового приміщення від 16 січня 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 передала, а адвокатське бюро «Бодашко та партнери» прийняли в строкове платне користування (оренду) офісне приміщення, розташоване по АДРЕСА_1. На даний час вказаний договір оренди нежитлового приміщення є чинним, ніким не оспорений та продовжує свою дію, таким чином є визначальним для правильного вирішення спору. Наявність договірних відносин між сторонами в свою чергу унеможливлює подання однією зі сторін негаторного позову. В такому випадку належним та допустимим способом захисту порушеного права, у випадку якщо позивач вважає, що його право порушене, є подання позовної заяви до суду про розірвання договору оренди.
Також в касаційній скарзі посилається на те, що позивачкою не доведено порушення її прав з боку відповідачів.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
26 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якій просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Указує на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили правильне рішення про витребування в ОСОБА_2 та адвокатського бюро «Бодашко та партнери» нежитлового приміщення № 53 за адресою: м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 105.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 711/3211/21 з Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що відповідно до договору пожертви від 25 квітня 2018 року адвокатське бюро «Бодашко та партнери»пожертвувало на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення 5-го поверху № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич», до яких входить приміщення № 53, площею 20 кв.м., та частина приміщень спільного користування 5-гоповерху № 5-25, № 5-27, № 5-36, № 5-49, 5-У.
Відповідно до пункту 1.2 зазначеного договору, метою пожертви є надання освіти дітям позивачки.
Крім того, пунктом 2.2.1 сторони договору визначили, що пожертвувач зобов`язаний передати обдарованому разом з речами, які є предметом пожертви, супроводжувальну документацію.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року було залишено без змін, в задоволенні позову адвокатського бюро «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 про розірвання договору пожертви - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2023 року касаційну скаргу адвокатського бюро «Бодашко та партнери» залишено без задоволення, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року залишено без змін.
У вказаній постанові від 07 листопада 2023 року Верховний Суд зазначив та погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що нежитлове приміщення (пожертва) 01 лютого 2018 року передане самим адвокатським бюро «Бодашко та партнери» в особі керівника ОСОБА_2 у безоплатне користування (оренду) ТОВ «Сміла-2017» строком на 35 місяців, тобто до 01 січня 2021 року, що підтверджується відповідним договором оренди від 01 лютого 2018 року та актом прийому-передачі від 01 лютого 2021 року.
Адвокатське бюро «Бодашко та партнери», продовжуючи використання предмета пожертви у своїй діяльності та ініціюючи судовий процес про розірвання договору пожертви через нецільове використання предмета договору, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами пожертвувача.
Отже, судами у справі № 711/5211/20 встановлено, що відповідачі використовують належне позивачу нежитлове спірне приміщення.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У розумінні положень статті 391 ЦК України право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто може звернутися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідні дії особи повинні мати характер триваючого правопорушення, наявного у момент подання позову. Як убачається із наведеного, на підставі статті 391 ЦК України, тобто шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, право власності може бути захищено лише у разі доведення факту його порушення.
Оскільки позивачка довела, що є володільцем спірного майна згідно договору пожертви від 25 квітня 2018 року, та судами встановлено, що адвокатське бюро «Бодашко та партнери» продовжують використання предмета пожертви, а отже, ОСОБА_1 доведено той факт, що відповідачі перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися своїм майном, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, шляхом усунення позивачці перешкод в користуванні належним їй майном.
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у прийнятті як доказу договору оренди нежитлового приміщення від 16 квітня 2018 року, оскільки спірним майном в даній справі є нежитлове приміщення 5-го поверху № 53 загальною площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич», до яких входить приміщення № 53, площею 20 кв.м., та частина приміщень спільного користування 5-гоповерху № 5-25, № 5-27, № 5-36, № 5-49, 5-У, а предметом зазначеного договору оренди є офісне приміщення, розташоване по АДРЕСА_1.
Також суди попередніх інстанцій обґрунтовано не прийняли до уваги доводи відповідача про те, що вся технічна документація згідно договору пожертви була передана ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази передачі зазначеної технічної документації ОСОБА_1 .
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19 травня 2025 року зупинено виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження закінчено, тому, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2025 року - залишити без змін.
Поновити виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов