ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2128/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/462/25 Категорія: 304090200  	Пічкур С. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., 
за участю секретаря Любченко Т.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в жовтні 2024 року від представника відповідача в телефонному режимі ОСОБА_1 дізналася, що нібито має заборгованість по кредиту у сумі 31990,72 грн. Позивач звернулася за роз`ясненнями до відділення Приватбанку де її повідомили, що вона відкрила картку Універсальну та отримала кредит у сумі 31990,72 грн.
Позивач стверджує, що картки не оформляла і жодних кредитних коштів не отримувала. Мала у Приватбанку лише картку для виплат на яку отримувала пенсію. У зв`язку з шахрайськими діями відповідача чи третіх осіб, про вчинення злочину позивач подала заяву до поліції та закрила усі рахунки у Приватбанку і перейшла на обслуговування до іншої банківської установи.
За даним фактом відкрито кримінальне провадження де позивач є потерпілою, але у зв`язку з незаконними діями відповідача, змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту порушених прав як споживача.
На підставі викладеного просила суд визнати відсутніми зобов`язання ОСОБА_1 як позичальника зі списання коштів з емітованого АТ «Приватбанк» електронного платіжного засобу картки № НОМЕР_1 у сумі 31990,72 грн. та зобов`язати АТ «Приватбанк» анулювати (списати) заборгованість по кредитному ліміту банківської картки відкритої на ім`я позивача, що виникла з 01.09.2024 року, включаючи нараховані відсотки за кредитом та штрафні санкції за прострочку по кредиту.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем, на яку покладено обов`язок довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткових рахунків та неправомірних дій банку.
Наразі триває досудове розслідування по цьому факту і остаточне рішення ще не прийнято. Тому не вбачається підстав вважати, що втрата коштів позивача сталась внаслідок незаконних дій відповідача, а споживач має захистити своє право шляхом звернення з цивільним позовом в рамках кримінального судочинства.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд залишив поза увагою те, що кредитну карту апелянт не оформляла і жодних кредитних коштів не отримувала.
У зв`язку з шахрайськими діями відповідача чи третіх осіб, позивач подала заяву до поліції та закрила усі рахунки у Приватбанку і перейшла на обслуговування до іншої банківської установи. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження, де позивачка визнана потерпілою. 
Крім того, з наданого відповідачем запису розмови достовірно не встановлено особу, вина клієнта відсутня, грошові кошти отримали треті особи внаслідок вчинення злочину. А державні органи покладають збитки банків на споживача.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно копії анкети-заяви від 18.09.2024 року, позивач ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг АТ «Приватбанк».
Позивач стверджує, що жодного боргу перед банком не має, мають місце шахрайські дії, вчинені третьою особою.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.10.2024 року, згідно з яким, 16.10.2024 року до ЄРДР за №12024250360001374 внесено відомості про те, що до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із заявою звернулася ОСОБА_1 , яка повідомила про те, що в період з 18.09.2024 року по 04.10.2024 року невідома особа здійснила з її банківського рахунку НОМЕР_2 крадіжку грошових кошів у загальній сум 31990 грн.
Правова кваліфікація злочину ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до постанови слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 17.10.2024 року ОСОБА_1 визнано потерпілою.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (частина двадцята статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).
Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Відповідно до пункту 141 Положення емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції(пункт 146 Положення).
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Згідно з п.п. 2.3.1.2.3 Умов і правил правила користування системою «Приват24», викладені на сторінці Банку у мережі Інтернет за адресою: https://privatbank.ua/udalenniy-banking/privat24.
Згідно до п.2.3.1.2.9.3 Умов і правил клієнт зобов`язаний не розголошувати відомості про логін та пароль третім особам.
Для доступу в Приват24 використовуються пароль та логін, установлений особисто клієнтом. Логін входу в Приват24- це номер мобільного телефону (фінансовий номер) клієнта, який був використаний при реєстрації в системі.
Пароль- унікальна послідовність з символів і цифр, яка відома лише клієнту.
Для того, щоб відновити/змінити пароль, необхідно зайти на сайт Приват24, обрати «Вхід» та виконати наступні дії: 1) ввести номер мобільного телефону; 2) обрати «забули пароль»; 3) обрати спосіб зміни паролю, це може бути або дзвінок банку та після цього натиснути 1, або інший спосіб - тоді на номер телефону прийде смс-повідомлення з кодом, який треба ввести; 4) в подальшому з`явиться віконце, в якому користувач обирає одну зі своїх карток; 5) ввести ПІН-код обраної картки; 6) ввести новий пароль.
Системний аналіз наведених алгоритмів свідчить про те, що особі, яка бажає змінити пароль входу в акаунт Приват24 та здійснювати управління рахунками, необхідно мати доступ не тільки до фінансового номера телефону клієнта Банку, а й до іншої особистої інформації клієнта Банку, а саме: номер хоч б однієї з банківських карток клієнта Приват24, прив`язаних до вказаного номера телефону, ПІН-коду вказаної картки чи саму банківську картку клієнта.
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16 (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
У справі, яка переглядається, суди першої інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позову ОСОБА_1 , оскільки позивач сприяла своїми діями (перехід за гіперпосиланням) стороннім особам в отриманні доступу до власного акаунта «Приват24» з можливістю повністю розпоряджатися її фінансовим номером, її рахунками та коштами в АТ КБ «ПриватБанк», а також можливістю укладати кредитні угоди.
Таким чином, відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів, які заперечуються ОСОБА_1 , повністю покладається на самого позивача.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про законність судового рішення. Висновки суду першої інстанції апелянтом ОСОБА_1 належним чином не спростовані. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Судді: