Номер провадження: 22-ц/813/4280/26 
Справа № 496/7216/24
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :

07.11.2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (в подальшому за текстом – АТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.09.2021 року у розмірі 19005,98 гривень, яка складається з наступного: 11377,85 гривень – заборгованість за кредитом; 7628,13 гривень – заборгованість по відсоткам та судового збору у розмірі 3028,00 гривень.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.09.2021 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка, станом на 20.10.2024 року має заборгованість у розмірі 19005,98 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом – 11377,85 гривень; заборгованість за відсотками – 7628,13 гривень. АТ «Акцент-Банк» зазначає, що неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання., однак відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань та заборгованість не погашає, що і стало підставою для звернення АТ «Акцент - Банк» з даним позовом до суду.
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2025 рокувідмовлено у задоволенні позову АТ «Акцент – Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Акцент-Банк» - Омельченко Є.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач – ОСОБА_1 в анкеті-заяві підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, при цьому зауважено, що розрахунком заборгованості підтверджується користування відповідачем наданим кредитом, що свідчить про ознайомлення з умовами та правилами, а також погодження з ними, оскільки даний договір є договором оферти.
Щодо відмови у стягненні відсотків, скаржником зазначається про наявність долученого до матеріалів справи паспорту споживчого кредиту за програмою «кредитна картка», в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису. З огляду на викладене, на думку скаржника, в даному випадку підлягають використанню висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 284/157/20, в якій зазначено про помилковість неврахуванням судами наявність в матеріалах справи паспорту споживчого кредитування.
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
За положеннями ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 19005,98 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішеннявідповідно до ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що 28.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Акцент Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкета-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А Банк» № б/н від 28.09.2021 року. 
До договору позивачем долучено копію паспорта споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» з простим електронним підписом відповідача, копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та тарифи по картці «Зелена».
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.09.2021 року, укладеного між банком та клієнтом, вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідачки станом на 20.10.2024 року становить 19005,98 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 11377,85 грн та заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 7628,13 грн.
Відмовляючи у задоволені заявлених АТ «Акцент-Банк» позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що в анкеті-заяві не міститься таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість встановити укладення договору, а саме дані про істотні умови кредитного договору відповідно до узгоджених тарифів обслуговування кредитної карти (відсоткова ставка, яка мала б відповідати правовідносинам сторін, розмір пені, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту), відсутнє посилання на вид банківських послуг, які споживач мав бажання отримати, разом з тим, що до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» долучено Витяг з Тарифів по картці «Зелена», який не містить підпису позичальника, що є неможливим для суду повно та всебічно надати оцінку доказам, які є суперечливими.
Також на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, але суд не приймає його до уваги, оскільки він не є первинним документом бухгалтерського обліку, що вміщує записи про здійснені операції, розрахунок суми заборгованості, а є тільки набором арифметичних дій, не підтверджений жодним належним та допустимим доказом у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України.
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкета-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» № б/н, яка містить в свою чергу детальну інформацію про клієнта ОСОБА_1 , а саме щодо дати народження, номеру і серії паспорту, індивідуальний податковий номер, адресу проживання, номер мобільного телефону, місце роботи та середній дохід, тощо.
Положенням анкети-заяви визначено, що дана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг.
Згідно змісту положень анкети-заяви, відповідач просила вважати наведений зразок її цифрового підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть їй відкриті в банку. Визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або банком з використанням електронного підпису. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем: 037eb1dfcf10c1f07c0d336be7cd6162f8e666c09954b45bb43a5791c7cd0f5bad, що буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку ABank24 з метою засвідчення її дій згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг.
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» № б/н від 28.09.2021 року містить в свою чергу підпис відповідача – ОСОБА_1 , факт підписання якої в судовому порядку не оскаржується.
Довідкою АТ «А-Банк», долученої в якості додатків до позовної заяви, підтверджено факт відкриття ОСОБА_1 рахунку в АТ «А-Банк» та видачі наступних карток, а саме: 4223357028203046, строком дії до квітня місяця 2028 року; 4323357028208441, строком дії до квітня місяця 2028 року; 4323347363980787, строком дії до грудня місяця 2031 року. 
В подальшому, як вбачається з довідки АТ «А-Банк» за лімітами, у зв`язку із підписанням відповідачем – ОСОБА_1 договору № б/н від 28.09.2021 року, останній за період з 28.09.2021 року по 20.10.2024 року встановлено та надано кредитний ліміт за карткою, який змінювався, а саме: 28.09.2021 року клієнтом встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,0 грн; 28.09.2021 року банком збільшено кредитний ліміт до 5000,0 грн; 25.04.2024 року банком збільшено ліміт до 11400,00 грн.
Тобто, з вищенаведеного вбачається, що у зв`язку із зверненням відповідача – ОСОБА_1 до банку з метою отримання банківських послуг та підписання анкети-заяви № б/н від 28.09.2021 року, що вбачається з матеріалів справи та не спростовується учасниками провадження, останній відкрито рахунок в АТ «А-Банк» та видано банківські картки, на які в день підписання анкети-заяви та видачі картки встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався. Відповідно, сторонами було обумовлено розмір встановленого на банківську картку кредитного ліміту у кінцевому розмірі 11400,0 грн, станом на 25.04.2024 року. Відомостей щодо подальшого збільшення/зменшення розміру кредитного ліміту в матеріалах справи не міститься.
На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором № б/н від 28.09.2021 року позивачем долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається наявність у відповідача непогашеної заборгованості, яка станом на 20.10.2024 року становить 19005,98 грн та складається з 11377,85 грн – заборгованість за тілом, 7628,13 грн – заборгованість за відсотками.
З даного розрахунку, наявного в матеріалах справи, також вбачається, що, починаючи з дати встановлення кредитного ліміту (28.09.2021 року), розмір якого обумовлений сторонами, що підтверджується вищенаведеним, відповідач – ОСОБА_1 активно користувалася наданими їй кредитними коштами та здійснювала періодичне погашення виниклої заборгованості.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Відповідно, наданий позивачем розрахунок заборгованості підлягає оцінці судом у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України в сукупності з іншими наданими позивачем доказами по справі на підтвердження заявлених позовних вимог.
При цьому, слід зауважити, що доказів погашення наявної заборгованості в повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Будь-якого альтернативного розрахунку заборгованості наявні матеріали справи не містять.
З огляду на встановлення судом факт підписання анкети-заяви № б/н від 28.09.2021 року, відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту на картку за ініціативою клієнта – ОСОБА_1 , який згідно останньої його зміни 25.04.2024 року становить 11400,0 грн, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів погашення наявної заборгованості, апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності в даному випадку підстав для стягнення обумовленого сторонами та у визначеному розмірі тіла кредиту, що свідчить про неповне встановлення та дослідження наявних обставин справи судом першої інстанції та як наслідок зроблено передчасний висновок щодо відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі. При цьому, з огляду на зміст заявлених позивачем позовних вимог, розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню становить 11377,85 грн.
Стосовно позовних вимог АТ «А-Банк» щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Підписана відповідачем – ОСОБА_1 анкета-заява № б/н від 28.09.2021 року будь-яких відомостей щодо розміру встановлених банком процентів за користування кредитними коштами не містить. Посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо ознайомлення та погодження клієнта – ОСОБА_2 із запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, шляхом проставлення підпису в анкеті-заява про ознайомлення з такими, відхиляються апеляційним судом з огляду на їх необґрунтованість, оскільки долучені банком Умови та Правила, а також Тарифи не містять жодних відомостей щодо ознайомлення відповідача з їх змістом. 
Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція є сталою та міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 та постановах Верховного Суду від 16.07.2024 року у справі № 686/9664/21, постанова від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо наявності в матеріалах справи паспорту споживчого кредитування, підписаного відповідачем – ОСОБА_1 , та необхідність в даному випадку використання правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року справі № 284/157/20, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18.11.2020 року у справі № 313/346/20 та від 26.12.2019 року у справі № 467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
При цьому, слід зауважити, що згідно наданого банком паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», дата надання інформації – 28.09.2021 року та зберігає свою актуальність до 02.10.2021 року. При цьому, слід зауважити про відсутність в анкеті-заяві відомостей щодо типу банківського продукту, виданого клієнту, та за якими тарифами здійснюється його обслуговування відсутні, дані відомості також відсутні й в матеріалах справи. З наведеного вбачається надання та ознайомлення відповідача – ОСОБА_1 з інформацією щодо обслуговування зазначеної в паспорті споживчого кредиту банківської картки, натомість не підтверджує факту видання в подальшому саме даної банківської картки та саме на зазначений в паспорті умовах та встановлених тарифах обслуговування.
Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факт у обумовлення сторонами всіх істотних умов кредитування, а саме щодо розміру встановлених банком процентів за користування наданими кредитними коштами, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених АТ «А-Банк» вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками.
Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України). 
За подання позовної заяви АТ «А-Банк» сплачений судовий збір у розмірі 3028,0 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 60053115449010 від 20.10.2024 року.
За подання апеляційної скаргиАТ «А-Банк» сплачений судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1755006920 від 12.08.2025 року.
Відповідно, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог (60 % від заявлених), судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 3996,96 грн.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 липня 2025 року – скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» (ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за договором № б/н від 28.09.2021 року у розмірі 11377,85 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» (ЄДРПОУ 14360080) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3996,96 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 26 січня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді М.М. Драгомерецький 

С.М. Сегеда