ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/1059/25	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 	
Провадження № 11-кп/817/86/26 	Доповідач - ОСОБА_2 	
Категорія - ст.126-1 КК України 	  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р. 
Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі: 

Головуючого -        ОСОБА_2  
Суддів -          ОСОБА_3 ,          ОСОБА_4 ,  
за участі:
секретаря     ОСОБА_5 
прокурора    ОСОБА_6 
обвинуваченого   ОСОБА_7 
потерпілої    ОСОБА_8   

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 120252110100000419 від 21 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Смига Дубенського району Рівненської області району Тернопільської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 понад двадцять років проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 .
В порушення вимог ст.28 Конституції України, ст.289 ЦК України, якими передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, перебуваючи за місцем свого проживання, маючи умисел на заподіяння психологічних страждань своїй співмешканці ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно, систематично у період з 16 липня 2025 року по 17 жовтня 2025 року вчиняв психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_8 , що призвело до її психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.
Зокрема, 16.07.2025р. о 22 год. за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_8 домашнє насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою та образами, вчиненням психологічного тиску, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.
Відповідно до постанови Шумського районного суду Тернопільської області № 609/694/25 від 07.08.2025р. ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Також, 28.08.2025р. близько 17 год. ОСОБА_7 за місцем проживання, в житловому будинку розташованому по АДРЕСА_1 , повторно протягом року, вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_8 , під час чого висловлювався в її адресу нецензурними словами, погрожував, принижував, залякував, що викликало у ОСОБА_8 побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Зазначені дії призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи - ОСОБА_8 .
Також, 06.09.2025р. о 23 год. 45 хв. за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 повторно протягом року, вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно співмешканки ОСОБА_8 , висловлюючи в її адресу образи, погрози, залякування, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Зазначені дії призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи - ОСОБА_8 .
Також 29.09.2025р. близько 20 год. 30 хв. за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 повторно протягом року, вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно співмешканки ОСОБА_8 , висловлюючи в її адресу образи, погрози, залякування, що викликало у ОСОБА_8 побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Відповідно до постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 06.10.2025р. № 609/856/25 ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначено йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 17.10.2025р близько 17 год. за місцем проживання, в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_8 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в словесному висловлюванні нецензурними словами на її адресу та образами в її сторону, чим заподіяв шкоду психічному здоров`ю потерпілої.
В результаті злочинної діяльності, ОСОБА_7 грубо порушено норми щодо запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема суспільні відносини, які забезпечують дотримання правил поведінки, загальновизнані норми моральності та добропристойності у сфері сімейних правовідносин та заподіяно шкоду особистим правам та інтересам потерпілої ОСОБА_8 , надані їй Конституцією України на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи та кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло неправильне призначення покарання.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби. 
Звертає увагу, що відповідно до матеріалів кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату постановлення вироку виповнилось 62 роки 8 місяців 6 днів.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.3 ст.56 КК України зазначену вище норму закону не врахував та призначив ОСОБА_7 , який досяг пенсійного віку, покарання у виді громадських робіт, яке до нього, з огляду на вік, застосоване бути не може.
На переконання апелянта, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло неправильне призначення покарання.
Вважає, що ОСОБА_7 , з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; обставин його вчинення, установлених судом; даних про особу обвинуваченого; обставин, які пом`якшують покарання необхідно призначити покарання у виді пробаційного нагляду, з покладенням на ОСОБА_7 відповідних обов`язків.
Просить вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання у виді двох років пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні, викладеним у ній мотиви, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким обвинувачену ОСОБА_7 призначити покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України; обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_8 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом, а також кваліфікацію його дій за ст.126-1 КК, апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині апелянт не оскаржує.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом, при призначенні покарання, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло неправильне призначення покарання.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За змістом статті 65 КК України, якою регламентовано загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Санкцією частини статті 126-1 КК України, за якою ОСОБА_7 визнаний судом винним, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років. 
Приписами ч.3 ст.61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить його паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Шумським РВ УМВС України в Тернопільській області 25 березня 1998 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи. (а. п. 30)
Тобто, на дату постановлення вироку обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилось 62 роки 8 місяців 6 днів.
Відповідно до положень ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Статус обвинуваченого ОСОБА_7 , як особи, яка досягла пенсійного віку підтверджується також копією трудової книжки, долученої прокурором до апеляційної скарги.

Таким чином, покарання у виді громадських робітні, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 , не може бути застосовано до обвинуваченого в силу положень ст.56 КК України, оскільки на час ухвалення вироку судом першої інстанції він досяг пенсійного віку.
Також до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі, так як приписами ст.61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано, в тому числі, до осіб, що досягли пенсійного віку.
За наведених обставин, до обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, суд вправі був застосувати покарання у виді пробаційного нагляду або позбавлення волі, які передбачено санкцією вказаної правової норми і є більш суворими ніж покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, слід скасувати та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання за ст.126-1 КК України у межах санкції статті обвинувачення у виді пробаційного нагляду.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія судів, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і є особою пенсійного віку, обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжувать покарання; думку потерпілої ОСОБА_8 , яка засвідчила, що помирилась з обвинуваченим і просить суворо його не карати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, - 

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст.126-1 КК України у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду з покладенням на нього наступних обов`язків:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни. 
На вирок може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий 
Судді