ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 р. 	Справа № 440/16255/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.12.25 по справі № 440/16255/25
за позовом Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області 
до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Територіальне управління Служби судової охорони у Полтавській області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 01.04.2024 за виконавчим провадженням №74404180 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 позовну заяву Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області повернуто позивачу, у зв`язку з визнанням причин пропуску строку звернення до адміністративного суду неповажними.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування апеляційної скраги, зазначив, що Управління належним чином не повідомлене про винесення постанови державного виконавця від 01.04.2024 року, а саме: відсутні докази направлення поштової кореспонденції; відсутні електронні повідомлення; оскаржувана постанова відсутня у підсистемі "Електронний суд".
Про існування зазначеної постанови Управлінню стало відомо лише 05.11.2025 року з заяви третьої особи, а не від суб`єкта владних повноважень, як має бути відповідно до законодавства. Обов`язок доведення належного повідомлення покладається на відповідача.
Реальна можливість реалізації права ТУ ССО у Полтавській області на судовий захист виникла лише після отримання копії постанови. Факт отримання інформації про існування постанови не є достатнім для звернення до суду, оскільки без ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови неможливо сформулювати позовні вимоги, неможливо перевірити підстави накладення штрафу, неможливо додати копію постанови до позову.
Копію постанови Управління фактично отримало 25.11.2025 року, що підтверджується реєстрацією вхідної кореспонденції у системі електронного документообігу ТУ ССО у Полтавській області.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 позовну заяву Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови залишено без руху.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у задоволенні заяви Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області про поновлення процесуального строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови повернуто позивачу.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк, а твердження, на які представник позивача посилається у своїй заяві, не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку у цій частині.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до п. п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Із матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує постанову від 01.04.2024 за виконавчим провадженням №74404180 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн за не виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі 440/2028/23.
При цьому, до суду звернувся 02.12.2025, пропустивши десятиденний строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст.287 КАС України.
Тобто, фактично з моменту прийняття оскаржуваної постанови та дати звернення до суду із даним позовом минуло півтора роки.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що посилання позивача на те, що інформація державною виконавчою службою до відома в порядку передбаченому чинним законодавством України не доводилась вказує на його триваючу пасивну поведінку, оскільки про ухвалене рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі 440/2028/23 позивачу було відомо.
Так, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду, встановлено, що постанова державного виконавця про накладення штрафу від 01.04.2024 року не направлена на адресу Управління, що підтверджується фактичними обставинами: до моменту отримання листа від Відділу примусового виконання (25.11.2025 року вх. № 477) Управління не отримувало ані поштової кореспонденції, ані електронних повідомлень, ані будь-яких інших документів щодо зазначеної постанови. Тобто, фактична інформація про існування постанови стала відома Управлінню лише 05.11.2025 року з заяви, отриманої від третьої особи. З метою з`ясування змісту та підстав винесення постанови, Управління невідкладно звернулося до Відділу примусового виконання рішень листом від 11.11.2025 року з проханням надати офіційний примірник постанови. Лише 25.11.2025 року вх. № 477 Управління фактично отримало копію постанови та змогло ознайомитися з її змістом. Саме з цього моменту виникла реальна можливість для здійснення процесуального захисту, у тому числі – для підготовки та подання позовної заяви до суду. До моменту отримання копії постанови Управління об`єктивно не могло звернутися до суду, оскільки: не було повідомлене про винесення постанови; не мало її тексту, що є обов`язковим для підготовки та обґрунтування позовної заяви; не могло встановити дату, зміст та підстави її винесення без фактичного доступу до документа. Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Таким днем у даному випадку є 25.11.2025 року, коли Управління вперше отримало постанову. Таким чином, строк оскарження постанови державного виконавця почав рахуватися з дати її фактичного отримання – 25.11.2025 року, а не з дати її формального винесення. Позов подано 02.12.2025 року, тобто в межах 10 днів з моменту фактичного ознайомлення з постановою.
З приводу зазначеного у заяві, колегія суддів зазначає, що особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, у тому числі стосовно надання доказів поважності причин пропуску строку до суду.
Так, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно слід розрізняти поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Зазначені висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, позивач був обізнаний про існування оскаржуваної постанови 05.11.2025, однак чекав на отримання копії спірної постанови.
Тобто, позивач дізнався про порушення своїх прав постановою від 01.04.2024 за виконавчим провадженням №74404180 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн ще 05.11.2025, однак до суду позовну заяву подано лише 02.12.2025, тобто з пропуском строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України.
Стосовно доводів, що позивач не міг звернутись до суду не ознайомившись зі змістом спірної постанови, колегія суддів зазначає, що позивач не обмежений у своєму праві уточнити зміст позовних вимог, після звернення до суду, або подати клопотання про витребування доказів, оскільки маючи інофрмацію про наявність спірної постанови про накладення штрафу на позивача, останній вже дізнався про порушення своїх прав, проте до суду в десятиденний строк не звернувся.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого кодексом строку, та відповідно не надано доказів на їх підтвердження.
Жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом, позивачем не надано, немає таких доказів і в матеріалах справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення клопотання Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області про поновлення процесуального строку для звернення до суду із даним позовом.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 по справі № 440/16255/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова