Справа № 736/1372/25 	Головуючий у 1 інстанції Кутовий Ю.С. 	
Провадження № 33/4823/900/25 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП    	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Салая Г.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року, 

                                      У С Т А Н О В И В:

  Цією постановою щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 30.05.2025 року о 09 год 05 хв у м. Корюківка Чернігівської області, по вул. Чернігівській, 51, керував автомобілем «ГАЗ-5312», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат склав 0,41 %0.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про порушення його права на захист, оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності та у постанові безпідставно зазначено про визнання ним вини, тоді як він подавав клопотання про закриття провадження та зазначав про невизнання вини, а прийшовши у суд, не розібравшись, підписав надруковану заяву про розгляд справи у його відсутність, де було зазначено про визнання ним вини. Зазначає, що судом не було з`ясовано обставини справи, оскільки транспортний засіб під його керуванням було зупинено безпідставно, жодних порушень ПДР не зафіксовано, тому усі подальші дії поліцейських вважає незаконними і зібрані докази недопустимими. Після зупинки автомобіля та перевірки документів працівник поліції одразу запропонував пройти огляд без роз`яснення ознак сп`яніння і лише після того, як він зазначив, що вчора вживав невелику кількість алкоголю, поліцейський заявив про наявність «перегару», тому вважає, що такі його дії свідчать не про наявність об`єктивних ознак сп`яніння, а суб`єктивне бажання поліцейського притягнути його до відповідальності. З долученого відеозапису вбачається, що після проходження огляду, поліцейський, у порушення вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції не з`ясував у нього чи згоден він із результатом та не роз`яснив, що у разі незгоди він може пройти огляд у лікарні, а навпаки, ввівши в оману, констатував, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та буде складено протокол. Зазначає, що не був згоден з показниками приладу, який тільки з третього разу показав результат 0,41 проміле та звертає увагу, що останнє калібрування приладу Драгер відбулося 21.11.2024, тобто більше 6 місяців тому. Вказує, що на відео зафіксовано його пропозицію «домовитися на місці», що не вважає доказом його згоди з тим, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і не свідчить про бажання уникнути відповідальності, він лише хотів якнайшвидше завершити спілкування з працівниками поліції. Спочатку він не заявляв клопотання про огляд у мед закладі, а коли поліцейські викликали інший екіпаж для складання матеріалів за ст. 369 КК України, то його фактично позбавили такого права. Тому вважає проведений огляд недійсним. Також вказує на порушення під час складання матеріалів, що відбувалося без його безпосередньої участі, копію протоколу він не отримував, йому не надано права зазначити у протоколі свої пояснення, заперечення чи клопотання, не роз`яснено права на юридичну допомогу, у протоколі, акті огляду та роздруківці поліцейський від його імені зазначив «відмовився».  

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не з`явився, будучи належним чином повідомленим шляхом надіслання повідомлення на електронну адресу, зазначену ним в апеляційній скарзі, заяв про відкладення не надходило, тому його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду. 

Крім цього, враховується практика з цього приводу Європейського суду з прав людини, який наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння      або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; а також лікарем закладу охорони здоров`я. 

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 345821 від 30.05.2025 ОСОБА_1 30.05.2025 року о 09 год. 05 хв. керував транспортним засобом «ГАЗ-5312», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер», результат склав 0,41 проміле.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені в ньому обставини об`єктивно підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 КУпАП.

Із переглянутого відеозапису вбачається, що на камеру відеореєстратора патрульного автомобіля зафіксовано рух автомобіля та його зупинку, після чого у водія ОСОБА_2 перевірено документи, запропоновано пройти відповідний огляд, оскільки відчувався запах алкоголю та з`ясовано чи не вживав водій напередодні. ОСОБА_2 повідомив що трохи вживав, від огляду відмовився і просив «домовитися по-людськи», на що попереджений про відповідальність. Водієві запропоновано пройти до службового автомобіля, де той згодився пройти огляд за допомогою приладу Драгер, однак через неправильне продуття перший раз прилад не показав результат, після другого був результат 0,41 проміле, що було озвучено поліцейським. ОСОБА_1 не заперечив по суті результату, а наполегливо пропонував «вирішити питання» шляхом надання неправомірної вигоди поліцейським, у результаті чого працівником поліції було викликано слідчо-оперативну групу. Після цього відеозапис був призупинений поліцейським для демонстрації слідчому відео пропозиції неправомірної вигоди та після відновлення містить короткий запис, де водію пропонують підписати протокол, на цьому запис припиняється.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат – 0,41  проміле (а.с. 8). 

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності зупинки не можуть вплинути на суть вчиненого правопорушення та доведеність вини. Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав вважати зібрані докази неналежними чи недопустимими.

Заперечуючи проти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не надав суду належних доказів на спростування результатів його огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд відхиляє і посилання апелянта на те, що на момент його огляду пройшло більше ніж шість місяців з дня калібрування газоаналізатора.
Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Стаття 27 Закону врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки.

Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.

Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується" встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить один рік.

А посилання на порушення порядку огляду щодо нез`ясування працівниками поліції згоди ОСОБА_1 з пройденим ним оглядом та пропозиції пройти такий у лікарні, не спроможні у цьому судовому провадженні, оскільки на відео зафіксовано, що водій не заперечував по суті пройденого огляду, натомість безперервно наполягав на вирішенні цього питання неправомірним способом, що беззаперечно вказує на його намір саме уникнути відповідальності.    

Таким чином, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Місцевий суд у достатньому обсязі з`ясував обставини справи, дослідив усі докази, що маються в матеріалах справи, надав їм оцінку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив  п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Розгляд справи у суді першої інстанції не суперечить викладеному ОСОБА_1 у заяві суду першої інстанції проханню розгляду у його відсутність і факт визнання ним вини чи не визнання, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки судом оцінені наявні у справі докази у їх сукупності та прийняте законне рішення. При цьому, право особи на участь у судовому розгляді відновлено в суді апеляційної інстанції, яким останній не скористався. Попри це, апеляційний розгляд відбувся у межах апеляційної скарги. 

Стягнення призначено у відповідності з вимогами ст. ст. 33, 36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності і яка є безальтернативною. 

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,                                                    

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за  ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Г. А. Салай