ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)
 
17 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 944/1035/24
 
провадження № 61-16832 св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Алексеєнка Андрія Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідача спростувати неправдиву інформацію, що принижує його честь, гідність та репутацію, зокрема шляхом надсилання повідомлення в месенджері «Viber» на його телефонний номер про неправдивість повідомлень, надісланих 15 лютого 2024 року о 12.14 год. та о 12.30 год.                       ОСОБА_2 , а саме щодо наявності у позивача «зобов`язань перед податковою по діяльності ОСОБА_2 » та про те, що ОСОБА_3 є аферистом; зобов`язати відповідача припинити поширювати таку інформацію у будь-який спосіб, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
 
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Додатковим рішенням Яворівського районного суду Львівської області                                  від 20 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Блонський М. А., на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року задоволено частково. 
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року залишено без задоволення. 
Додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року залишено без змін. 
 
Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Алексеєнка А. А. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 грн. 
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
 
17 грудня 2024 року через підсистему Електронний Суд представник ОСОБА_1 - адвокат Блонський М. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року, додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 944/1035/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
14 березня 2025 року через підсистему Електронний суд представник                                  ОСОБА_2 - адвокат Алексеєнко А. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просив суд відмовити у її задоволенні.
 
Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року касаційну скаргу                            ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Блонський М. А., залишено без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року залишено без змін.
 
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат
 
19 листопада 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_2 - адвокат Алексеєнко А. А. подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просить суд: поновити процесуальний строк для подання доказів понесення судових витрат; здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у суді касаційної інстанції, стягнувши з ОСОБА_1 на його користь 12 000 грн.
На обґрунтування вимог заяви зазначає, що постанова Верховного Суду 
від 12 листопада 2025 року у справі № 944/1035/24 була доставлена до підсистеми Електронний суд 18 листопада 2025 року о 19:11 год, у зв'язку з чим відповідач з об`єктивних причин, незалежних від його волі, пропустив п`ятиденний строк для подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції до заяви додано договір про надання адвокатської допомоги від 31 січня 2022 року, додаткову угоду № 2 від 13 січня 2025 року до договору про надання адвокатської допомоги від 31 січня 2022 року, договір про надання юридичних послуг від 01 січня 2025 року, акт від 17 листопада 2025 року здачі приймання виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору про надання адвокатської допомоги від 31 січня 2022 року. 
 
Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат до Верховного Суду не надходили.
Позиція Верховного Суду
 
Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
 
Перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_2 - адвоката                      Алексеєнка А. А. про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
 
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
 
Професійну правничу допомогу на стадії касаційного розгляду справи                                      № 944/1035/24 ОСОБА_2 надавав адвокат Алексеєнко А. А., який діяв на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1193150, виданого 
13 березня 2023 року відповідно до договору про надання правової допомоги 
від 31 січня 2022 року.
 
У поданому до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Алексеєнко А. А., зазначав про те, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у суді касаційної інстанції, складає 8 000 грн. 
 
19 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Алексеєнко А. А. подав до Верховного Суду докази понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції. На обґрунтування поважності причин пропуску п`ятиденного строку для подання доказів на понесення судових витрат на професійну правничу допомогу посилається на отримання копії постанови Верховного Суду через підсистему Електронний суд 18 листопада 2025 року.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Ураховуючи обставини отримання заявником копії постанови Верховного Суду, що підтверджується матеріалами справи, беручи до уваги, що докази на понесення судових витрат подані відповідачем наступного дня після отримання копії судового рішення суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для поновлення заявнику встановленого законом процесуального строку.
 
Оцінюючи обґрунтованість заявленого відповідачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу за результатами перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів ураховує наступне.
 
Згідно з додатковою угодою № 2 від 13 січня 2025 року до договору про надання адвокатської допомоги від 31 січня 2022 року, оплата за надані виконавцем послуги на стадії касаційного провадження у справі № 944/1035/24 здійснюється, виходячи з кількості годин, затрачених виконавцем для надання послуг та вартості однієї години надання послуг. Вартість однієї години надання послуг становить 4 000 грн. 
 
Відповідно до акту від 17 листопада 2025 року здачі приймання виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору про надання адвокатської допомоги                              від 31 січня 2022 року ОСОБА_2 були надані наступні послуги: ознайомлення з касаційної скаргою ОСОБА_1 у справі № 944/1035/24 (0,5 год, вартість 2 000 грн); опрацювання релевантного законодавства та судової практики (0,5 год, вартість 2 000 грн); підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 944/1035/24 (2 год, вартість 8 000 грн). Усього витрачено 3 год, загальна вартість 12 000 грн.
 
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява № 19336/04, § 268)).
 
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21); 
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
 
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18.
 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
 
Крім того, Верховний Суд уже наголошував на відсутності правових підстав для розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат на підготовку заяв, які не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи (постанови Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 914/1564/20, а також додаткові постанови Верховного Суду від 05 липня 2022 року у справі № 910/10507/21,                                від 23 серпня 2022 року у справі № 909/328/18, від 07 лютого 2023 року у справі № 922/4022/20, від 25 липня 2023 року у справі № 914/4092/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 914/131/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 911/3076/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 922/838/22).
 
Враховуючи складність справи, суть спору, результат розгляду справи, характер наданих послуг, участь адвоката відповідача під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, що свідчить про його обізнаність з правовою проблематикою у справі, розгляд справи на стадії касаційного перегляду без участі сторін, фінансовий стан обох сторін, а також необхідність дотримання критеріїв розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В іншій частині заява є необґрунтованою.
 
З огляду на наведене, заява представника ОСОБА_2 - адвоката    Алексеєнка А. А. про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню.
 
Керуючись статтями 127, 141, 259, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити ОСОБА_2 строк для подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Алексеєнка Андрія Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
 
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                              Н. Ю. Сакара
 
                                                                                              О. В. Ступак
 
                                                                                               В. В. Шипович