П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/22860/25	

Перша інстанція суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме:
- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 81 день, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року залишено позов без розгляду на підставі положень ч. 3 ст. 123 КАС України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність залишення без розгляду позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач не отримував письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а як наслідок не пропустив строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивача ознайомлено з наказом Військової частини НОМЕР_1 № 288 від 17 вересня 2024 року, яким його звільнено з військової служби, а також, позивач отримав грошовий атестат № 465 від 17 вересня 2024 року, на підставі якого йому проведено всі належні виплати, передбачені законодавством при звільненні.
При цьому, позовну заяву позивачем подано до суду 11 липня 2025 року.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок, що адміністративний позов у даній справі подано після закінчення строків звернення до суду, без поважних причин для поновлення відповідних строків, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно п. 1 глави XIX КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі, зокрема є перевірка правомірності бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 при обрахуванні позивачу розміру грошової компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні з військової служби.
В даному випадку, позивача, звільненого з військової служби, наказом Військової частини НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року № 288 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 17 вересня 2024 року.
При цьому, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 10 липня 2025 року, а тому судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем пропущено встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду.

Між тим, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги і правильність застосування судом першої інстанції інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
В даному випадку, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про дотримання строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з можливим недотриманням законодавства про оплату праці за час проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом встановлено у ч. 2 ст. 233 КЗпП України.
При цьому, як зазначено вище, останнім днем служби позивача було 17 вересня 2024 року.
Між тим, як встановлено судом першої інстанції, інформація про нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки зазначалась в наказі Військової частини НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року № 288.
Розмір відповідних виплат було зазначено в грошовому атестаті від 17 вересня 2024 року № 465, з яким позивача ознайомлено під особистий підпис.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” № 2352-IX від 01 липня 2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, обмежено право на звернення до суду для вирішення трудового спору про виплату заробітної плати тримісячним строком після звільнення.
З іншого боку, як зазначено у вищевикладених нормах процесуального права, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В даному випадку, колегія суддів вважає, що позивач на момент виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та ознайомлення з грошовим атестатом мав знати про порушення своїх прав.
Подальше звернення представника позивача до Військової частини НОМЕР_1 за отриманням роз`яснення розміру нарахованих сум грошового забезпечення не змінює дати початку відліку процесуального строку звернення до суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду у липні 2025 року позивачем пропущено строк звернення до суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права у даній справі, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук