ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

09 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2309/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 за заявою від 30.07.2025 № 3255;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області оформити та виплатити ОСОБА_1 за заявою від 30.07.2025 № 3255 допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 .
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 30.07.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернувся ОСОБА_1 із заявою про виплату допомоги на поховання за померлого ОСОБА_2 . У відповідності до розписки-повідомлення реєстраційний номер заяви - 3255.
Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як внутрішньо переміщена особа.
Листом головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 1800-0401-8/36074 від 08.09.2025 позивачу відмовлено у виплаті допомоги на поховання померлого ОСОБА_2 за заявою від 30.07.2025 № 3255, оскільки ОСОБА_2 не отримував пенсію на момент смерті.
Представник позивача вважає, що відповідачем необґрунтовано та з порушенням норм законодавства фактично відмовлено у виплаті допомоги на поховання померлого пенсіонера. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Ухвалою суду від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
ОСОБА_2 мав статус внутрішньо переміщеної особи та перебував на обліку в головному управлінні з 01.08.2014. Виплата пенсії йому проводилась у період з 01.08.2014 по 31.05.2016.
Позивач звернувся до головного управління із заявою про виплату допомоги на поховання померлого ОСОБА_2 . 
Головне управління листом від 08.09.2025 № 1800-0401-8/36074 повідомило позивача про відкладення питання виплати допомоги на поховання відповідно до статті 53 Закону № 1058-IV до моменту отримання відповідних роз`яснень. Оскільки з 01.06.2016 виплата пенсії гр. ОСОБА_2 була припинена у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Із заявою про поновлення виплати пенсії гр. ОСОБА_2 не звертався, фізичну ідентифікацію не проходив, відповідно, виплата йому пенсії не поновлювалася. 
Надалі представник позивача звернувся з адвокатським запитом до головного управління, у якому просив надати документи: копію заяви та розписки повідомлення, яка була подана позивачем щодо оформлення та виплати допомоги на поховання померлого, копію рішення головного управління про відмову, а також просив надати інформацію з якої причини не було розглянуто заяву позивача та чи отримані відповідні роз`яснення щодо виплати допомоги на поховання. 
Листом головного управління від 27.11.2025 №1800-0202-8/46837 повідомлено результати розгляду адвокатського запиту, зазначено основні причини відмови у виплаті допомоги на поховання, які і попередньо були вказані у листі від 08.09.2025 № 1800-0401-8/36074.
Згідно зі ст. 53 Закону № 1058-IV, у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Із заявою про поновлення виплати пенсії гр. ОСОБА_2 не звертався, фізичну ідентифікацію не проходив, відповідно, виплата йому пенсії не поновлювалася. А отже, він фактично втратив право на отримання пенсійних виплат до моменту виконання умов поновлення. Відповідно, розмір пенсії "на момент смерті" дорівнював нулю, що унеможливлює розрахунок допомоги на поховання.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 30.07.2025 звернувся із заявою про виплату допомоги на поховання померлого ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Згідно з свідоцтвом про смерть від 25.07.2025 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - Луганська область, місто Антрацит.
За наслідками розгляду заяви про виплату допомоги на поховання позивачу не було надано жодної заяви, в зв`язку з чим він вимушений був звернутися із окремим зверненням від 05.09.2025 щодо невиплати допомоги на поховання.
Листом від 08.09.2025 № 1800-0401-8/36074 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача, що за електронною базою даних про отримувачів пенсій у Сумській області гр. ОСОБА_2 мав статус внутрішньо переміщеної особи та перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області з 01.08.2014. Виплата пенсії йому проводилась у період з 01.08.2014 по 31.05.2016. З 01.06.2016 виплата пенсії гр. ОСОБА_2 була припинена у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (зі змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2023№1384) нарахована сума пенсій внутрішньо переміщеним особам перераховується на рахунки їх одержувачів територіальними органами Пенсійного фонду України після відновлення довідки внутрішньо переміщеної особи та проходження ними фізичної ідентифікації починаючи з місяця припинення фінансування виплати пенсії. Із заявою про поновлення виплати пенсії гр. ОСОБА_2 не звертався, фізичну ідентифікацію не проходив, відповідно, виплата йому пенсії не поновлювалася. З огляду на викладене вище, питання виплати допомоги на поховання відповідно до статті 53 Закону №1058-IV буде вирішене після отримання відповідних роз`яснень.
З метою з`ясування вищевказаних обставин представник позивача звернувся з адвокатським запитом № 58 від 24.11.2025 до відповідача, в тому числі щодо отримання копії рішення про відмову ОСОБА_1 в оформленні та виплаті допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 та інформації щодо наданих відповідних роз`яснень відповідачу, про які зазначалося у листі-відповіді від 08.09.2025. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 1800-0202-8/46837 від 27.11.2025 надано відповідь, аналогічну відповіді від 08.09.2025.
Отже, судом встановлено, що підставою для відмови у виплаті допомоги на поховання є неотримання ОСОБА_2 пенсії на момент смерті.
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови позивачу у виплаті допомоги на поховання пенсіонера.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги позивача та доводи відповідача, суд керується таким.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовані статтею 52 Закону № 1058-IV.
Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина друга статті 52 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Вищевказана норма закону кореспондується зі статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1999 № 1788-XII, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Абзацами першим, третім пункту 2.26 Порядку № 22-1, передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.
Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину (абзац четвертий пункту 2.26 Порядку № 22-1).
За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 Порядку № 22-1).
Отже, згідно з наведеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а в разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Абзацом першим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції»).
У цьому випадку позивач не надає доказів, що він представляє інтереси членів сім`ї або є членом сім`ї померлого, у розумінні статті 52 Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 1058-IV до соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Згідно зі статтею 53 Закону № 1058-IV, у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Звернення за допомогою на поховання регламентовано нормами розділу V Порядку № 22-1.
Відповідно до пункту 5.1 Порядку № 22-1 особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.
Згідно з пунктом 5.2 Порядку № 22-1, заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.
Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.
Допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім`ї або іншою особою).
Відповідно до пункту 14-4 розділу XV Закону № 1058-IV громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Водночас частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачені випадки припинення виплати пенсії.
Судом установлено, що підставою для відмови позивачу в оформленні та виплаті допомоги на поховання була та обставина, що ОСОБА_2 не отримував пенсію на момент смерті.
Суд зазначає, що не є спірними в межах цієї справи питання правомірності припинення виплати пенсії ОСОБА_2 або наявності підстав для зобов`язання нарахувати та виплатити неотримані ним суми пенсії.
Поряд з цим суд наголошує, що призупинення виплати пенсії жодним чином не позбавляє громадянина України статусу пенсіонера.
При цьому, суд акцентує увагу на тому, що згідно з наведеними вище нормами, виплата спірної допомоги пов`язується лише з фактом поховання пенсіонера і право на отримання допомоги на поховання має особа, яка здійснила таке поховання. Жодних застережень, обмежень, заборон про виплату такої допомоги особам, що здійснили поховання пенсіонера, якому по тим чи іншим підставам призупинено виплату пенсії, діюче законодавство не містить.
Схожа правова позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі № 360/1382/25.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
З урахуванням досліджених судом фактичних обставин в контексті вищенаведених норм, враховуючи, що єдиною підставою для відмови позивачу у виплаті допомоги на поховання є неотримання ОСОБА_2 пенсії на момент смерті, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу допомоги на поховання пенсіонера є протиправними.
Разом з тим, в контексті вказаного вище, що виплата спірної допомоги пов`язується з фактом поховання пенсіонера і право на отримання допомоги має особа, яка здійснила таке поховання, суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів того, що саме ним здійснювалось поховання померлого ОСОБА_2 , що у розумінні статті 53 Закону № 1058-IV, виключає його право на отримання такої допомоги.
При вирішенні спору суд також бере до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 по справі № 509/4156/15-а, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення. Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні.
Отже, суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень виключно з підстав, зазначених у цьому рішенні. Суд не наділений повноваженнями підміняти суб`єкта владних повноважень та самостійно визначати інші підстави для прийняття рішення, ніж ті, що зазначені у спірному рішенні.
Тому, оскільки право на отримання допомоги на поховання має особа, яка здійснила таке поховання, а відповідачем вказані обставини не досліджувались, враховуючи принцип дискреції адміністративного органу, відсутні підстави для прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області оформити та виплатити ОСОБА_1 за заявою від 30.07.2025 № 3255 допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 .
Нереалізація управлінської функції адміністративним органом у даному конкретному випадку не дозволяє суду перебрати на себе виконання повноваження публічної адміністрації.
Отже, що стосується вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , то суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виплату допомоги на поховання від 30.07.2025 № 3255 та прийняти відповідне рішення.
При цьому, при повторному розгляді заяви відповідачем повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема й щодо підстав визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 .
Враховуючи покладення судом за результатами розгляду цієї справи обов`язку на відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення, суд також звертає увагу відповідача, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, означає те, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.
При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Подібний правовий підхід застосовано у постанови Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №520/26975/24.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на зазначене, виходячи з системного аналізу встановлених обставин справи та вимог законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно із частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (Сумська обл., місто Суми, вул. Степана Бандери, будинок 43, код ЄДРПОУ 21108013) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 за заявою від 30.07.2025 № 3255.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату допомоги на поховання від 30.07.2025 № 3255 та прийняти рішення, з урахуванням наданої у рішенні суду правової оцінки.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	І.В. Тихонов