06.01.26
22-ц/812/45/26
Єдиний унікальний номер судової справи 490/8021/24
Номер провадження 22-ц/812/45/26
22-ц/812/46/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

06 січня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Чистою В.В.,

за участі: 
представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Давиденка Є.С.,
представника заінтересованої особи ОСОБА_1 – адвоката Абакумова С.М.,
представника заінтересованої особи Виконавчого комітету Миколаївської 
міської ради - Бенерт Е.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Давиденком Євгенієм Сергійовичем, та  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Абакумовим Станіславом Миколайовичем, рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 16 вересня 2025 року, під головуванням судді Саламатіна О.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 , про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування.
В обґрунтування вимог заяви зазначено, що сестра  ОСОБА_1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки за №510257 спеціалізованої психоневрологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду. 
Заявник ОСОБА_1 проживає разом з сестрою, здійснює фактичний догляд за нею, вирішує соціально-побутові проблеми. Крім заявника та його сестри ОСОБА_1 з ними також проживає їх мати: ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є дитиною – інвалідом та потребує постійного стороннього догляду, який за нею здійснює ОСОБА_2 . 
Відповідно до протоколу №8 від 29 серпня 2024 року засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради зазначено, що заявник здійснює постійний догляд та нагляд за сестрою ОСОБА_1 . Характеризується позитивно, має задовільний стан здоров`я та бажає стати опікуном сестри.
Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та призначити його її опікуном.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.
У задоволенні вимоги щодо призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.
Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначено у два роки з наступного дня після дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а тому її слід визнати недієздатною.
Разом із тим, районний суд вважав, що заява в частині призначення заявника опікуном ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки подання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном, не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатної. 
Суд першої інстанції зазначив, що подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над його сестрою ОСОБА_1 носить формальний характер, не містить належних мотивів призначення його опікуном. Крім того, у поданні органом опіки та піклування не було з`ясовано питання можливості призначення опікуном ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість було пропоновано призначити опікуном ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану орган опіки та піклування має належно з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном, ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин, у тому числі, здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами, зокрема, призначення опікуном її матір ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через представника – адвоката Давиденка Є.С., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду в частині відмови у призначенні його опікуном ОСОБА_1 скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заявлені вимоги заяви задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичною особи недієздатною, повинен призначити їй опікуна. Відмова у призначені ОСОБА_1 опікуна суперечить інтересам фізичної особи, яка визнана недієздатною.
Також зазначено, що подання кандидатури опікуна ініціюється органом опіки та піклування на основі заяви та пакету документів. Відмова у призначенні опікуна можлива лише у випадку невідповідності кандидата вимогам закону. Зокрема положення ст.64 ЦК України містить вичерпний перелік фізичних осіб, які не можуть бути призначенні опікунами та піклувальниками. 
З огляду на зазначене, суд не може відмовляти у призначені особи опікуном або піклувальником, виходячи з припущень або сторонніх міркувань.
Посилання суду на те, що органом опіки і піклування не з`ясовано можливості призначення опікуном ОСОБА_1 її мати – ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки такий орган розглядає кандидатуру опікуна, який виявив відповідне бажання та подав письмову заяву. За такого, у органу опіки і піклування не було підстав розглядати кандидатуру мати ОСОБА_1 , оскільки вона не зверталась із відповідною заявою. Крім того, звернуто увагу на те, що ОСОБА_2 здійснює догляд за меншою сестрою заявника – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною – інвалідом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через представника – адвоката Абакумова С.М., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 її опікуном скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заявлені вимоги заяви задовольнити.
Доводи вказаної апеляційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Давиденком Є.С.
Окрім того, зазначено, що закон не містить норми про заборону призначення опікуном військовозобов`язаного, як на те вказав суд першої інстанції. 
В частині визнання ОСОБА_1 недієздатною рішення районного суду не оскаржується, а тому в цій частині не є предметом апеляційного розгляду.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судове рішення в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.
Так, за змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно із ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч.3 ст.294 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в порядку окремого провадження.
Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч.3 ст.296 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14 жовтня 1994 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (том 1 а.с.15).
Згідно із паспортними даними ОСОБА_1 , остання зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.10-13).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 22 травня 1997 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (том 1 а.с.9).
Згідно із паспортними даними заявника ОСОБА_1 , останній зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.5-7).
Згідно з довідкою Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 перебував на обліку у відділі соціальних допомог та послуг Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення та отримував допомогу по догляду за особою з інвалідністю другої групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.222).
За висновком судово-психіатричної експертизи №158 від 10 червня 2025 року, складеним Миколаївською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним стійким психічним розладом- помірною розумовою відсталістю з поведінковими порушеннями. ОСОБА_5 внаслідок наявного у неї хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 1 а.с.123-127).
Відповідно до копії протоколу №8 від 29 серпня 2024 року на засіданні опікунської ради при Виконавчому комітеті Миколаївської міської ради вирішено рекомендувати на засіданні Центрального районного суду міста Миколаєва призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном його сестри ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі визнання її недієздатною в судовому порядку.
Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд та нагляд за сестрою. Характеризується позитивно, відповідно до характеристики від 16 липня 2024 року, засвідченою сусідами. Згідно з висновком про стан здоров`я громадянина, який виявив бажання стати опікуном, придатний (том 1 а.с.34-35).
Відповідно до подання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , постійно піклується про ОСОБА_1 , здійснює за нею догляд та нагляд. Згідно з медичним висновком від 12 липня 2024 року ОСОБА_1 за станом здоров`я може бути опікуном. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.60 ЦК України Виконавчий комітет Миколаївської міської пропонує на розгляд суду кандидатуру ОСОБА_1 , 1997 року народження, для призначення його опікуном сестри ОСОБА_1 , 1994 року народження (том 1 а.с.36).
Відповідно до ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У ч.1 ст.60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (ч.1 ст.300 ЦПК України).
Відповідно до ст.62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У ч.ч.2-5 ст.63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року №34/166/131/88.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).
Велика Палата Верховного Суду у справі №496/4271/16-а (провадження №11-606апп18) сформулювала правовий висновок, згідно з яким «рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі».
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20 (провадження №61-21311св21) зазначив, що при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88.
Отже, системно проаналізувавши зміст зазначених вище норм права, можливо дійти висновку, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Відмовляючи у задоволенні вимог заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що всупереч вимог ЦПК України органом опіки не було з`ясовано питання можливості призначення опікуном ОСОБА_1 її мати та фактично не підтверджено належними та допустимими доказами неможливість матері ОСОБА_1 – ОСОБА_2 виконувати опікунські обов`язки стосовно її дочки, тому призначення опікуном заявника є недоцільним та вразі задоволення такої заяви може створити передумови для ухилення заявника від мобілізації під час дії в державі воєнного стану.
Також суд першої інстанції зауважив, що органом опіки та піклування у своєму висновку рекомендовано при розгляді подання про призначення опікуна врахувати кандидатуру заявника, однак не обґрунтовано доцільність призначення опікуном саме його, а також не з`ясовано чи склалися між заявником та його сестрою особисті приязні взаємини, чи є інші близькі родичі, які могли б виконувати обов`язки опікуна. 
Колегія суддів вважає такий висновок районного суду помилковим з огляду на таке.
Суд першої інстанції у цій справі не звернув уваги на те, що питання про встановлення опіки, призначення опікуна, заміни опікуна чи звільнення від повноважень опікуна належать до компетенції суду. 
У свою чергу рішення органу опіки та піклування є дорадчим документом і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано та/або не рекомендовано призначити опікуном, адже такому документу може бути надана оцінка в сукупності з іншими доказами у справі судом при вирішенні по суті питання про призначення позивача опікуном/співопікуном (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 листопада 2025 року у справі №587/3140/23 (провадження №61-1921св25)).
Зазначаючи підставою для відмови у задоволенні вимог заявника відсутність у поданні органу опіки та піклування інформації про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 її матері ОСОБА_2 та не врахування чи може вона здійснювати таку опіку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що остання не виявила бажання бути опікуном дочки ОСОБА_1 та посилалась на те, що вона здійснює догляд за іншою її дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є інвалідом з дитинства, що вбачається із матеріалів справи (том 1 а.с.206,237-239).
Вказані обставини свідок ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні апеляційної інстанції, зазначивши також, що заявник ОСОБА_1 , вона та діти проживають разом, але через стан її здоров`я та стан здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який натепер погіршився, їй дуже важко здійснювати за ними догляд одночасно. Проте, ніхто крім заявника, не може здійснювати догляд за ОСОБА_1 , оскільки інших родичів, немає. 
Розглядаючи справу в частині вимог щодо призначення опікуна недієздатній особі, суд на наведене вище належної уваги не звернув, а лише послався на те, що орган опіки та піклування не з`ясував питання можливості призначення опікуном ОСОБА_1 її мати ОСОБА_2 , та не врахував, що остання не зверталася з письмовою заявою до органу опіки та піклування про призначення її опікуном дочки у порядку ст.63 ЦК України. 
Також суд першої інстанції зазначив у цій справі про те, що бажання ОСОБА_1 бути призначеним опікуном у цій справі фактично може створити передумови для ухилення заявника від мобілізації під час дії в державі воєнного стану.
Однак, дійшовши до такого висновку, суд не врахував, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд не з`ясував, якими доказами підтверджується та обставина, що звернення до суду із заявою дійсно пов`язане з намаганням заявника уникнути виконання його обов`язку щодо захисту Вітчизни (матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що останній призваний для проходження військової служби, уникає її проходження тощо). 
Водночас сам факт можливої мобілізації для проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною під час дії воєнного стану, та не встановлено імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаної особи опікуном над такою особою. Тобто, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо призначення опікуном особи мобілізаційного віку (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2025 року у справі №127/10853/24, провадження №61-4534св25).
Разом з тим, наявні у справі на час апеляційного перегляду справи письмові докази повністю підтверджують можливість заявника ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна над ОСОБА_1 . Обмежень, встановлених приписами ст.ст.63,64 ЦК України та п.3.2 Правил опіки та піклування, які можуть бути перешкодою для призначення ОСОБА_1 опікуном фізичної особи у разі визнання її недієздатною, колегія суддів не встановила. Згідно з витягом з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 16 липня 2024 року незнятої чи не погашеної судимості не має (том 1 а.с.220).
До того ж, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ч.3 ст.63 ЦК України особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч.1 ст.60 ЦК України).
При цьому, недоліки в оформленні органом опіки подання як процесуального документа не можуть бути покладені в основу судового рішення про відмову визнати заявника опікуном фізичної особи, яка визнана недієздатною. 
До того ж, колегія суддів зауважує, що положення цивільного законодавства передбачають обов`язкове призначення опікуна над недієздатною особою, і залишення фізичної особи, яка визнана недієздатною без призначеного опікуна призводить до унеможливлення реалізації такою особою будь-яких її прав, а отже відсутність опікуна над недієздатною особою є порушенням, перш за все, її прав, що є неприпустимим.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 надав згоду на призначення опікуном, є близькою особою – братом ОСОБА_1 , яка сама, відповідно до змісту апеляційної скарги, не заперечує на опікунстві брата, враховуючи, що заявник має можливість виконувати опікунські обов`язки, перешкод, зазначених у ст.64 ЦК України, для призначення ОСОБА_1 опікуном не встановлено, можливість останнього здійснювати повноваження опікуна перевірена органом опіки та піклування, за наслідками чого висловлено пропозицію про доцільність призначення його опікуном, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг, у зв`язку з чим, їх слід задовольнити, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2025 року на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення заяви та призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_1 .
Судове рішення в частині визнання фізичної особи недієздатною, не є предметом апеляційного розгляду. 
За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.299 ЦПК судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Давиденком Євгенієм Сергійовичем, та  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Абакумовим Станіславом Миколайовичем,  – задовольнити.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2025 року в частині вимог про відмову встановленні опіки і призначенні опікуна скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Встановити над недієздатною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) опіку, призначивши опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ).
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення
складено 08 січня 2026 року