У Х В А Л А
23 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 755/17268/23
провадження № 61-15687ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудюк Максим Валерійович про усунення від права на спадкування,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_2 про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті 
матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 
2025 року, відмовлено у задоволенні позову. 
12 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 13 листопада 2025 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У частині першій статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження 
(про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди не врахували правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах 
від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц, від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18, від 26 жовтня 2022 року у справі № 369/8751/20, від 22 березня 
2023 року у справі № 156/1111/20.
Крім цього, заявник вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, що призвело до розгляду справи без ключових доказів, що прямо визначається Верховним Судом підставою для скасування судових рішень (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц). Апеляційний суд не перевірив ці порушення суду першої інстанції, що є самостійним порушенням частини першої статті 367 ЦПК України.
Також заявник вказує, що апеляційний суд не розглянув клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебування останньої за межами України та не вказав про це в оскаржуваній постанові.
Разом з касаційною скаргою заявник подала клопотання про зупинення дії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що виконання оскаржуваних рішень призведе до фактичного завершення спадкового провадження та видачі свідоцтв про право на спадщину особам, право, яких оспорюється. Заявник вказує, що нотаріальне провадження у спадковій справі № 01/2023 відкрито та після набрання законної сили постанови апеляційного суду, нотаріус має право видати свідоцтва про право на спадщину відповідачу, що створить незворотні наслідки та унеможливить відновлення порушеного права позивача.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ураховуючи наведене, у задоволенні клопотання заявника про зупинення дії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку слід відмовити, оскільки оскарження судового рішення у касаційному порядку не є безумовною підставою для їх зупинення судом касаційної інстанції, а припущення заявника щодо дій які можливо трапляться та/або не трапляться у майбутньому, судом не приймаються до уваги. Крім цього, суд звертає увагу, що заявник не надав будь-яких доказів на підтвердження вчинення нотаріусом дій у спадковій справі, які на думку останньої, призведе до унеможливлення реального відновлення порушеного її права.
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у визначений законом строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
З огляду на викладене, касаційний суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року.
Витребувати із Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу 
№ 755/17268/23 за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудюк Максим Валерійович про усунення від права на спадкування.
Відмовити в задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. 
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська