05.01.26
22-ц/812/87/26

Провадження № 22-ц/812/87/26

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 січня 2026 року м. Миколаїв
справа № 475/787/23 
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О., 
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор – Агро Юг»
на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 03 жовтня 2025 року під головуванням судді Кривенко О.В. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у цивільній справі
за позовом
ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю “Меліоратор-Агро Юг” про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості 
та зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Меліоратор — Агро Юг” до  ОСОБА_1  про визнання права власності на орендну плату у натуральній формі,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У серпні 2023 року  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Кудрявцева М.Ю., звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) “Меліоратор-Агро Юг”, який в подальшому змінила, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості.
Представник позивачки, з урахуванням зміненої позовної заяви від 20 грудня 2023 року зазначав, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок загальною площею 6,90 га, з них: земельна ділянка площею 6,2 га, кадастровий номер 4822783200:14:000:0036; земельна ділянка площею 0,7 га, кадастровий номер 4822783200:13:000:0090, які розташовані в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії МК № 028523 від 07 листопада 2003 року. 
04 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір оренди земельних ділянок, який був зареєстрований у Доманівському реєстраційному окрузі, про що у Державному реєстрі земель 14 лютого 2007 року зроблено запис за № 040701300131.
Земельні ділянки були передані відповідачу за актом прийому-передачі від 04 квітня 2005 року, який підписаний сторонами.
В подальшому, 02 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 04 травня 2005 року, згідно до якої деякі положення договору оренди викладені у наступних редакціях, а саме: «п. 1.2. В оренду передана земельна ділянка загальною площею 6,2 га, кадастровий номер 4822783200:14:000:0036 …; п. 3.1. Договір діє до 31 грудня 2027 року; п. 4.1. Орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або у відробітковій формі…».
Таким чином, починаючи з 08 жовтня 2018 року відповідач зобов`язаний був щорічно протягом строку дії договору оренди, не пізніше 31 грудня кожного року, за користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату у розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки, визначеної на 01 січня кожного року.
Протягом дії договору оренди земельної ділянки, відповідач здійснював виплату орендної плати у грошовій формі, до того часу як перестав взагалі сплачувати орендну плату.
Станом на дату звернення до суду з позовом, у відповідача існує заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року (з урахуванням додаткової угоди від 02.10.2018р.) за половину 2020 року, а також в повному обсязі за 2021-2022 роки.
Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з питання виплати заборгованості за договором оренди земельної ділянки, але їй не була виплачена заборгованість по орендній платі. 
Представник позивачки зазначав, що заборгованість відповідача за договором оренди станом на дату звернення до суду із цим позовом за період 2020-2022 роки у грошовій формі становить 40873,83 грн, яка складається:
1)заборгованість за 2020 рік становить 13374,99 грн, а саме: 3000 кг пшениці/ячменю за ціною 3750 грн за тону, що становить 11250 грн; 300 кг соняшнику за ціною 7083,33 грн за тону, що становить 2124,99 грн;
2)заборгованість за 2021 рік становить 18000 грн, а саме: 3000 кг пшениці/ячменю за ціною 4875 грн за тону, що становить 14625 грн; 300 кг соняшнику за ціною 11250 грн за тону, що становить 3375 грн;
3)заборгованість за 2022 рік становить 9498,84 грн, а саме: 3000 кг пшениці/ячменю за ціною 2341,28 грн за тону, що становить 7023,84 грн; 300 кг соняшнику за ціною 8250 грн за тону, що становить 2475 грн.
Посилаючись на те, що протягом 2020-2022 років орендна плата за користування земельними ділянками відповідачем не виплачувалася, що є систематичним порушенням умов договору оренди земельних ділянок, позивачка просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Меліоратор – Агро Юг», який був зареєстрований у Доманівському реєстраційному окрузі, про що у Державному реєстрі земель 14 лютого 2007 року зроблений запис за № 040701300131; стягнути з ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» на користь ОСОБА_1 збитки, спричинені невиконанням протягом 2020-2022 років обов`язків зі сплати орендної плати за вказаним договором оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року, у розмірі 40873,83 грн.

У жовтні 2023 року ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» звернулося до ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на орендну плату у натуральній формі.
ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» зазначало, що 02 жовтня 2018 року в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області, ТОВ «Меліоратор — Агро Юг» та ОСОБА_1 погодили форму орендної плати у натуральній формі, підписавши Додаток до Договору, в якому зазначили найменування продукції, одиницю виміру та щорічний розмір платежів, а саме щорічний розмір орендної плати у натуральній формі становить: зернові (пшениця, ячмінь) 3000 кг, соняшник 270 кг. Місцем орендних платежів у натуральній формі є Миколаївська область, Вознесенський р-н, с.Маринівка, вул.Гагаріна, про що було відомо ОСОБА_1 на момент укладення Договору та підписання Угод та Додатку.
ОСОБА_1 проживала в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області у період з 19 листопада 1979 року по 08 листопада 2001 року, а отже була обізнана про місце отримання орендної плати у натуральній формі.
10 грудня 2020 року згідно з Видатковою накладною № PH-0000163 ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» нарахував та зарезервував для ОСОБА_1 орендну плату у натуральній формі за 2020 рік, а саме: 1750 кг пшениці за ціною без ПДВ 3750 грн/т на суму без ПДВ 6562,50 грн; 1750 кг ячменю 3-го класу за ціною без ПДВ 3750 грн/т на суму без ПДВ 6562,50 грн; 310 кг соняшника за ціною без ПДВ 7083,33 грн/т, на суму без ПДВ 2195,83 грн, разом без ПДВ 15320,83 грн, ПДВ 3064,17 грн, а всього на загальну суму з ПДВ 18385,00 грн. 
07 грудня 2021 року згідно з Видатковою накладною № РН-0000053 ТОВ нарахував та зарезервував для ОСОБА_1 орендну плату у натуральній формі за 2021 рік, а саме: 1750 кг пшениці за ціною без ПДВ 4875 грн/т на суму без ПДВ 8531,25 грн; 1750 кг ячменю 3-го класу за ціною без ПДВ 4875 грн/т, на суму без ПДВ 8531,25 грн; 310 кг соняшника за ціною без ПДВ 11250 грн/т, на суму без ПДВ 3487,50 грн, разом ПДВ 20550,00 грн, ПДВ 4110,00 грн, всього на загальну суму з ПДВ 24660,00 грн.
14 вересня 2022 року згідно з Видатковою накладною № РН-0000458 ТОВ нарахував та зарезервував для ОСОБА_1 орендну плату у натуральній формі за 2022 рік, а саме: 1750 кг пшениці за ціною без ПДВ 2341,28 грн/т на суму без ПДВ 4097,24 грн; 1750 кг, ячменю 3-го класу за ціною без ПДВ 2341,28 грн/т на суму без ПДВ 4097,24 грн; 310 кг соняшника за ціною без ПДВ 8250 грн/т, на суму без ПДВ 2557,50 грн, разом без ПДВ 10751,98 грн, ПДВ 2150,40 грн, всього на загальну суму з ПДВ 12902,38 грн.
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що орендна плата у 2020-2022 роках була більшою від 3 % нормативної грошової оцінки землі. 
Однак ОСОБА_1 у строк до 31 грудня протягом 2020-2022 років відмовилась в отриманні орендної плати у натуральній формі, яка передбачена Договором, достовірно знаючи місце та строки її отримання, чим штучно створила перед нею заборгованість з метою використання цього факту для розірвання договору.
Представником ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» Устиновим С.В., по телефону кожен рік, протягом 2020-2022 років ОСОБА_1 нагадувалося про отримання нею орендної плати у натуральній формі, від якої вона відмовлялася. 
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» просило суд визнати право власності за товариством на орендну плату у натуральній формі за 2020-2022 роки за договором оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року, укладеного між ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» та ОСОБА_1 , а саме:
- на 1750 кг пшениці за ціною без ПДВ 3750 грн/т на суму без ПДВ 6562,50 грн; 1750 кг ячменю 3-го класу за ціною без ПДВ 3750 грн/т на суму без ПДВ 6562,50 грн; 310 кг соняшника за ціною без ПДВ 7083,33 грн/т, на суму без ПДВ 2195,83 грн, разом без ПДВ 15320,83 грн, ПДВ 3064,17 грн, а всього на загальну суму з ПДВ 18385,00 грн;
- на 1750 кг пшениці за ціною без ПДВ 4875 грн/т на суму без ПДВ 8531,25 грн; 1750 кг ячменю 3-го класу за ціною без ПДВ 4875 грн/т, на суму без ПДВ 8531,25 грн; 310 кг соняшника за ціною без ПДВ 11250 грн/т, на суму без ПДВ 3487,50 грн, разом ПДВ 20550,00 грн, ПДВ 4110,00 грн, всього на загальну суму з ПДВ 24660,00 грн;
- на 1750 кг пшениці за ціною без ПДВ 2341,28 грн/т на суму без ПДВ 4097,24 грн; 1750 кг, ячменю 3-го класу за ціною без ПДВ 2341,28 грн/т на суму без ПДВ 4097,24 грн; 310 кг соняшника за ціною без ПДВ 8250 грн/т, на суму без ПДВ 2557,50 грн, разом без ПДВ 10751,98 грн, ПДВ 2150,40 грн, всього на загальну суму з ПДВ 12902,38 грн.
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.

У грудні 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Кудрявцев М.Ю. подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 не отримувала жодного разу орендної плати в натуральній формі за весь час дії договору, оскільки отримувала її в грошовій формі з причини проживання у селищі в Дніпропетровській області, договір оренди земельної ділянки, додатки до нього та додаткові угоди, не містять в собі місця постачання орендної плати в натуральній формі.
ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість задовго до укладання договору оренди земельної ділянки, та державної реєстрації самого ТОВ (08.12.2004р.), не отримувала телефонних дзвінків від ОСОБА_2 або від будь – кого іншого з пропозицією отримати орендну шипу за період 2020-2022 років, не отримувала також від ТОВ жодних письмових повідомлень із запрошенням/повідомленням про місце та порядок отримання орендної плати в натуральній формі.
Також зазначав, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою похилого віку (85 років), яка отримує невелику пенсію, має низку хронічних захворювань, внаслідок чого потребує постійних витрат на лікування та облаштування певного рівня життя, а тому потребує додаткових до пенсії грошових коштів, і в ніякому разі не відмовилась би від орендних платежів як додаткового законного джерела грошових коштів. Окрім того, відсутність письмових претензій ОСОБА_1 не може бути підставою для невиконання ТОВ умов договору оренди земельної ділянки, оскільки такі звернення не передбачені умовами договору, в той час як ТОВ за договором взяло на себе зобов`язання по сплаті орендної плати, та не свідчить про відсутність вини ТОВ у невиконанні умов договору.

У лютому 2025 року представник позивачки подав заяву про збільшення позовних вимог (змінену позовну заяву). 
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року відмовлено у прийнятті заяви представника позивачки – адвоката Кудрявцева М.Ю. про збільшення позовних вимог, поданої в межах цієї цивільної справи. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2025 року первісний позов задоволений. Постановлено розірвати договір оренди земельної ділянки від 04 травня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Меліоратор-Агор Юг» відносно земельної ділянки площею 6,2 га, кадастровий номер 4822783200:14:000:0036, який був зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель 14 лютого 2007 року зроблено запис за № 040701300131. Стягнуто з ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» на користь ОСОБА_1 орендну плату за оренду земельних ділянок за період дії договору з 2020 по 2022 роки включно, в розмірі 40878,83 грн.
Відмовлено ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про визнання права власності на орендну плату у натуральній формі.
Рішення суду першої інстанції в частині первісного позову мотивоване тим, що зібраними у справі доказами доведено порушення відповідачем умов укладених сторонами договорів оренди, а саме, несвоєчасна сплата орендної плати за 2020, 2021, 2022 роки, а тому наявні підстави для розірвання цих договорів у зв`язку із систематичним порушенням ТОВ "Меліоратор-Агро Юг" свого обов`язку щодо своєчасної виплати орендної плати, що є істотним порушенням договору оренди, оскільки це позбавило позивача можливості своєчасно отримати гарантовану цими договорами орендну плату за те, що його земельну ділянку використовує відповідач.
Відповідно до розрахунків, заборгованість по орендній платі за користування трьома земельними ділянками за три роки 2020-2022 pp. складає у грошовій формі 40878,83 грн. Вартість зернових зазначені в накладних, доданих ТОВ “Меліоратор — Агро Юг”. 
Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову мотивоване тим, що умови договорів оренди свідчать, що у зобов`язанні щодо внесення орендної плати боржником є ТОВ “Меліоратор — Агро Юг” , а ОСОБА_1 - кредитором, наслідком прострочення кредитора є відстрочення виконання зобов`язання на час прострочення кредитора, що виключає можливість примусу кредитора до прийняття виконання зобов`язання боржником.
Враховуючи, що зернові (пшениця, ячмінь, соняшник), на які просить позивач по зустрічному позові визнати право власності, на даний час залишаються у володінні на користуванні ТОВ «Меліоратор- Агро Юг» , тому в задоволенні вказаних позовних вимог належить відмовити, оскільки права позивача не порушені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор Агро Юг» посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального та матеріального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» зазначав, що суд помилково визнав наявність «систематичної несплати» орендної плати. Договір оренди (з урахуванням додаткової угоди від 02 жовтня 2018 року) прямо передбачає можливість сплати орендної плати в натуральній формі - зерновими (пшениця, ячмінь - 3000 кг, соняшник - 300 кг). ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» щороку (2020–2022) нараховувало і резервувало орендну плату в натуральній формі, що підтверджується видатковими накладними № PH-0000163 від 10 грудня 2020 року, № PH-0000053 від 07 грудня 2021 року, № PH 0000458 від 14 вересня 2022 року. Позивачка жодного разу не прибула для отримання натуральної орендної плати, хоча знала місце її видачі (с. Маринівка, вул. Гагаріна,1), що підтверджується додатком до договору. У телефонному режимі її неодноразово запрошували до отримання орендної плати, однак вона свідомо відмовлялася її отримати у натуральній формі, а письмову заяву про зміну форми розрахунку з натуральної на грошову, як це передбачено пунктами 11.1, 15.2 Договору та ст.23 ЗУ «Про оренду землі», не подавала. Факт здійснення переговорів по телефону підтверджено самою позивачкою на 2 сторінці позову.
Апелянт вказує, що невиплата орендної плати відбулася не з вини орендаря, а через прострочення кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, коли кредитор не приймає належне виконання зобов`язання. Окрім того, позивачем не було надано доказів про виконання ним вимог 14.1 – 14.2 Договору, що вказує на відсутність між сторонами спору.
На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував поняття істотного порушення договору. Факт готовності ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» виконати зобов`язання в натуральній формі та відсутність будь-яких письмових претензій від позивачки виключають наявність істотного порушення. Суд не врахував, що в орендодавця була реальна можливість отримати належну орендну плату, однак вона добровільно цього не зробила.
Вказує, що суд першої інстанції не застосував норми статті 612–613 ЦК України про прострочення кредитора. Позивач відмовилась від прийняття орендної плати, чим позбавила орендаря можливості виконати договір.
На думку апелянта, суд безпідставно поклав обов`язок доказування на відповідача щодо відсутності вини, тоді як обов`язок доведення порушення договору лежить на позивачеві. Позивач не надав жодного доказу, що ТОВ відмовилося виплачувати орендну плату або перешкоджало її отриманню.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував судову практику Верховного Суду, викладену у постановах від 24 травня 2023 року, справа № 542/51/22, від 07 грудня 2022 року, справа № 479/210/21, від 13 липня 2022 року, справа № 363/1834/17.
Представник ТОВ «Меліоратор – Агро Юг» зазначає, що суд першої інстанції безпідставно змінив визначену сторонами форму орендної плати. Форма розрахунку була чітко визначена саме як натуральна, і сторони її виконували протягом тривалого часу. Позивачка отримувала орендну плату у натуральній формі, не заперечувала проти цього, що підтверджує сталу практику виконання договору. Суд, визнаючи наявність заборгованості та стягуючи орендну плату в грошовій формі, фактично змінив умови договору оренди. Суд, стягнувши орендну плату у грошовій формі, самостійно замінив предмет зобов`язання, що виходить за межі судових повноважень і є істотним порушенням норм матеріального права. Крім того, при визначенні суми 40 878,83 грн суд взяв за основу розрахунки позивача, засновані на ринкових цінах зернових, які не були підтверджені жодним належним доказом (актом експертизи, довідкою біржі тощо). Таким чином, суд підмінив собою волю сторін, встановивши грошову форму платежу там, де сторони обрали натуральну.
Апелянт зазначає, що суд відмовив у задоволенні зустрічного позову, пославшись на те, що «права позивача не порушені, оскільки зернові залишаються у володінні ТОВ. Але суд не врахував суті вимоги: ТОВ просило визнати право власності на вже нараховану орендну плату у натуральній формі, яку орендодавець не забрав. Тобто мова не про «захист порушеного права», а про усунення невизначеності у правовому статусі майна, яке залишається на складі підприємства, але формально належить орендодавцю, який відмовився його приймати.
Відмова ОСОБА_1 прийняти орендну плату у натуральній формі означає, що виконання стало неможливим з її вини, а зерно залишилося у володінні орендаря. Тобто фактично майно без господаря, яке має бути закріплене за тим, хто володіє і зберігає його. Верховний Суд неодноразово вказував, що прострочення кредитора звільняє боржника від відповідальності за невиконання, а також дозволяє йому розпоряджатися предметом виконання. У подібних ситуаціях суди визнавали за боржником право власності на предмет виконання, якщо кредитор ухилився від прийняття. При цьому послався на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20. 
На думку апелянта, суд фактично позбавив товариство способу захисту. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд не запропонував жодного правового механізму, як орендарю діяти далі з продукцією, що обліковується як орендна плата. Фактично, підприємство залишилось із зерном, яке не може ні передати, ні реалізувати, ні списати, оскільки формально належить орендодавцю, який від нього відмовився. Тобто суд своєю відмовою створив правову невизначеність, замість її усунення.

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло. 

2. Мотивувальна частина
У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать реєстр підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи (т. 2 а.с. 159) та рекомендовані повідомлення про отримання поштового відправлення (т. 2 а.с. 160, 161).
Клопотань про відкладення розгляду справи сторони не подавали, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №028523 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 6.90 га, розташованої в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
04 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Меліоратор –Агро Юг» було укладено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Доманівському реєстраційному окрузі, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 14 лютого 2007 року за № 040701300131.
Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки від 04 квітня 2005 року ОСОБА_1 передала в строкове платне користування земельну ділянку площею 6,90 га ТОВ «Меліоратор-Агро Юг».
За умовами Договору Орендодавець передав Орендарю в строкове платне користування до 31 грудня 2010 року земельну ділянку загальною площею 6,90 га, в тому числі ріллі 6,90 га для ведення товарного с/г виробництва, яка знаходиться в межах території Маринівської с/ради Доманівського району (пункти 1.1-1.2).
02 березня 2012 року сторони уклали Додаткову угоду до Договору доповнивши п.1.2 наступним: «Кадастровий номер земельної ділянки номер 4822783200:13:000:0090; 4822783200-14:000:0036».
Пункти 3.1 та 4.1 Договору викладено в наступній редакції: «Договір діє до 31 грудня 2020 року», «Орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або у відробітковій формі».
02 жовтня 2018 року сторони уклали Додаткову угоду до Договору, виклавши, зокрема, пункти 1.2.-4.1 Договору наступним чином: «В оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,2 га, (кадастровий номер земельної ділянки 4822783200:14:000:0036) в тому числі: ріллі 6,2 га»; «Договір діє до 31 грудня 2027 року»; «Орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або у відробітковій формі.
Якщо орендні платежі передбачені цим договором у натуральному вигляді, то визначається перелік продукції, її якісні показники, місце, умови, порядок та строки поставки, її вартість. Якщо орендні платежі передбачені цим договором у натуральному відробітковому вигляді, то визначаються види послуг, обсяги, місце і строки їх надання, їх вартість».
В Додатку до Договору від 2 жовтня 2018 року сторони також зазначили грошову, натуральну та відробіткову форми орендної плати. При цьому вказали, що щорічний розмір орендної плати у натуральній формі становить: зернові (пшениця, ячмінь) 3000 кг, соняшник 300 кг; у відробітковій формі (ритуальні послуги). Вартісні показники по жодній із вказаних форм орендної плати сторони не визначали.
Відповідно до витягу № НВ – 9924691442023 від 21 липня 2023 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 4822783200:14:000:0036 становить 209 829,57 грн.
З довідки від 18 грудня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігається лікарем з Дз: ІХС:дифузний кардіосклероз. Фіброз клапанів. Гіпертонічна хвороба ІІ ст..2 ст ризик IV.СН ІІ Б. Атеросклероз БЦА, Церебральний атеросклероз.
Згідно копії довідки, виданої КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради» від 12 квітня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології для хворих з діагнозом «гострий мозговий інсульт». 
З копії консультативного висновку спеціаліста від 12 грудня 2024 року, виданого КНП «ЦПМСД» ПМР вбачається, що ОСОБА_1 , 18.02.1938 р., не може приймати участь у судових засіданнях за станом здоров`я. Згідно з висновку спеціаліста, у ОСОБА_1 органічне ураження головного мозку, психоорганічний синдром, самостійно не пересувається, потребує сторонньої допомоги.

Позиція апеляційного суду

Щодо первісних позовних вимог про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати.
Стаття 15 Закону України «Про оренду землі», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, регламентує, що, серед іншого, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За статтею 22 вказаного Закону орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України, яка визначає умови підтвердження виконання зобов`язання, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справі №479/210/21 зазначено, що: «Верховний Суд звертає увагу на те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, при укладенні якого орендодавець розраховує на отримання орендних платежів. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки позивач мотивувала позовні вимоги тим, що відповідачем не сплачено орендну плату за 2016-2019 роки, відтак, відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати. При цьому відповідач ці доводи не спростував, а, навпаки, пояснив, що орендну плату не платив, оскільки не знав, хто є спадкоємцем померлої».
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що свої зобов`язання щорічно до 31 грудня провести розрахунок по орендній платі відповідач ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» не виконував, орендна плата ОСОБА_3 у встановлені строки у грошовій, натуральній або відробітковій формі виплачена не була.
У матеріалах справи відсутні буть які докази про вчинення відповідачем дій, направлених на належне виконання ним свого обов`язку щодо сплати оренди у передбачений договором строк. 

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з основним висновком суду першої інстанції про те, що доказів сплати орендної плати, зокрема, у 2020-2022 роках до 31 грудня поточного року, матеріали справи не містять. Відповідачем не надано суду доказів про те, що він приймав заходи щодо постійного внесення орендної плати за договором оренди щороку до 31 грудня в період з 2020-2022 року. А тому висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі є правильним, оскільки дослідженими доказами доведено факт систематичного невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2020-2022 роки, що є істотним порушенням умов договору через не виконання відповідачем обов`язку щодо виплати орендної плати в строк, передбачений договором, а отже і підставою для розірвання договору оренди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка протягом дії договору отримувала орендну плату лише в натуральній формі, а тому була зобов`язана отримати плату за 2020-2022 роки також в натуральній формі, є необґрунтованими виходячи з наступного.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі в грошовій формі, позивачка зазначала, що протягом дії договору оренди земельної ділянки, відповідач здійснював виплату орендної плати лише у грошовій формі, до того часу як перестав взагалі сплачувати орендну плату.
При цьому вона посилалась на те, що з 2001 року проживає в Дніпропетровській області та враховуючи похилий вік (на момент подачі позову їй виповнилося 85 років) вона ніколи не отримувала орендну плату в натуральній формі.
Заперечуючи проти задоволення первісного позову, відповідач зазначив, що орендодавець  ОСОБА_1 завжди отримувала орендну плату в натуральній формі та почала відмовлятись від отримання орендної плати в натуральній формі починаючи з 2020 року.
Між тим, на обґрунтування таких доводів відповідач жодного доказу (наприклад, відповідних накладних, які б підтверджували отримання позивачкою  ОСОБА_1 в 2018-2019 роках 3000 кг зернових та 300 кг соняшника) не надав. 
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що в Додатку до договору від 2 жовтня 2018 року сторони не узгодили якісні показники, місце, умови, порядок та строки поставки, а також вартість продукції для орендних платежів у натуральній формі, як то передбачено Договором.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Останнім є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
В постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 753/14677/23 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Враховуючи викладене, в тому числі те, що сторони не узгодили умови виплати орендної плати в натуральній формі, та за відсутності доказів того, що позивачка до 2020 року отримувала орендну плату в натуральній формі, колегія суддів вважає більш переконливими доводи позивачки про те, що вона завжди отримувала оренду плату в грошовій формі, оскільки зазначене відповідає обставинам справи та правовідносинам, які склалися між позивачкою та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг». 

Щодо розміру заборгованості по орендній платі
Відповідно до пункту 3.1 Договору сторони домовились, що орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до витягу № НВ – 9924691442023 від 21 липня 2023 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 4822783200:14:000:0036 становить 209 829,57 грн.
Саме такий розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки в 2020-2022 роках зазначив і відповідач ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» в зустрічному позові.
За такого, колегія суддів вважає, що в період 2020-2022 роки розмір орендної плати в грошовій формі становив 6 294,89 грн (209 829,57*3%). Такий розмір орендної плати в грошовій формі в спірний період зазначив також і відповідач ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» в зустрічному позові.
Тому заборгованість по орендній платі відповідача за період 2020-2022 рік складає 18 884,67 грн (6 294,89*3).
Доводи первісного позову про те, що орендна плата в грошовій формі має розраховуватись виходячи з вартості продукції, передбаченої в натуральній формі орендної плати, суперечать умовам укладеного сторонами договору оренди землі.
Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, рішення в частині вимог про стягнення боргу по орендній платі належить змінити на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зі зменшенням розміру стягнення з ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» на користь позивачки  ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі з 40 878,83 грн. до 18 884,67 грн.

Твердження апелянта про те, що ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» сумлінно нараховувало і резервувало у 2020-2022 роках орендну плату в натуральній формі, однак позивачка жодного разу не прибула для отримання цієї орендної плати, знаючи про місце видачі, суперечать умовам укладеного сторонами договору оренди землі та не спростовують обставин справи, зокрема, факту систематичної несплати відповідачем орендної плати в грошовій формі, оскільки саме відповідач мав би виплачувати орендну плату вчасно, у передбачений договором строк. 

Посилання апеляційної скарги на те, що ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» вживалися заходи щодо отримання позивачкою орендної плати, зокрема шляхом телефонної розмови, однак вона свідомо відмовлялася від отримання орендної плати у натуральній формі, не можуть бути достатніми доказами виконання відповідачем належним чином умов договору оренди землі щодо виплати орендної плати. 

Аргументи апеляційної скарги про те, що суди не врахували правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 24 травня 2023 року, справа № 542/51/22, від 07 грудня 2022 року, справа № 479/210/21, від 13 липня 2022 року, справа № 363/1834/17, колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у зазначених справах і у справі, що переглядається, не є суперечливими.

Щодо зустрічного позову
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» просило суд визнати за ним право власності на орендну плату у натуральній формі за 2020-2022 роки за спірним договором оренди земельної ділянки, а саме, 5250 кг пшениці, 5250 кг ячменю 3-го класу та 630 кг соняшника, посилаючись на те, що протягом вказаного періоду товариство своєчасно нараховувало та зарезервувало для ОСОБА_1 орендну плату у натуральній формі за 2020, 2021 та 2022 роки, однак остання відмовилась отримувати орендну плату у натуральній формі.

Згідно із положеннями статей 15, 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.
Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.
Тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення або захисту порушеного права.
Як зазначалось вище, апеляційним судом встановлено, що сторони передбачили в спірному Договорі оренди землі виплату орендної плати в грошовій формі, умови виплати орендної плати в натуральній формі сторони не узгодили.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що нарахування ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» за спірним договором орендної плати за 2020-2022 роки в натуральній формі суперечить укладеному сторонами договору.
Крім того, ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» не доведено, що ОСОБА_1 створює перешкоди для Товариства у реалізації права на відповідну зарезервовану продукцію, а тому відсутні підстави для захисту його права у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Із урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» про те, що неотримання ОСОБА_1 орендної плати в натуральній формі є підставою для визнання за Товариством права власності на відповідну зарезервовану продукцію, не спростовують висновків суду, оскільки у цій справі не встановлено, що ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» існують перешкоди у реалізації права на вказану зарезервовану продукцію.
За такого, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову є правильним.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» про необхідність врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20, є необґрунтованими, оскільки встановлені у зазначеній справі та у цій справі обставини є різними.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача ТОВ «Меліоратор-Агро Юг», змінив оскаржуване рішення суду в частині стягнення заборгованості з орендної плати, задовольнивши позовні вимоги позивача частково на 46,20 %, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.
Враховуючи розмір судового збору, сплаченого позивачкою при подачі первісного позову в суді першої інстанції - 2147,20 грн (за вимоги немайнового та майнового характеру по 1073,60 грн за кожну вимогу) та відповідача ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» при подачі апеляційної скарги - 5797,44 грн (за вимоги немайнового та майнового характеру по 1610,40 грн за кожну вимогу та 4026 грн за вимоги зустрічного позову, враховуючи 0,8 коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору), а також пропорційність задоволених первісних позовних вимог в частині стягнення заборгованості по орендній платі (46,20%) та задоволених вимог апеляційної скарги в цій частині (53,80%), також з урахуванням того, що рішення в частині первісних вимог про розірвання договору оренди та зустрічного позову залишений без змін, відповідач ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» за розгляд справи в суді першої інстанції має відшкодувати позивачці 1569,60 грн судового збору, а позивачка відшкодувати відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 693,12 грн судового збору.
Згідно з вимогою частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вимоги цієї статті, колегія суддів остаточно визначає розрахунок судового збору по справі у сумі 876,48 (1569,60 – 693,12) грн, який підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» на користь позивачки ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор – Агро Юг» задовольнити частково.
Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2025 року в частині вимог первісного позову про стягнення заборгованості по орендній платі та стягнення судових витрат змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор – Агро Юг» (код ЄДРПОУ 33310498)  на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) заборгованість по орендній платі в загальному розмірі 18 884 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні 67 копійок, а також 876 гривень 48 копійок судового збору.
Рішення в частині вимог первісного позову про розірвання договору, а також в частині зустрічного позову залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими у статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський  	
Судді	Т.Б. Кушнірова  	

Н.О.Шаманська

Повне судове рішення складене 12 січня 2026 року.