ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2026 р. Справа №907/491/17
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого – судді МАТУЩАКА О.І.
суддів КРАВЧУК Н.М.
СКРИПЧУК О. С.

за участю секретаря судового засідання – ТЕЛИНЬКО Я. П.
представник скаржника – Бурдюг Т.В.;
арбітражний керуючий – Беляновський Р.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвестохіллс Веста” 

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 09.09.2025 (повна ухвала – 24.09.2025)

у справі №907/491/17

за заявою боржника  ОСОБА_1 ,Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа №907/491/17 про неплатоспроможність боржника ФОП Минди Юрія Васильовича, провадження у якій порушено 29.06.2017 за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", на стадії ліквідаційної процедури.
02.10.2023 ТОВ «Фінансова компанієя «Інвестохіллс Веста» подано суду заяву з кредиторськими вимогами до боржника у сумі 2 176 506, 30 грн.
Ухвалою суду від 10.12.2024 подану заяву з кредиторськими вимогами до боржника на суму 2 176 506,30 грн як забезпеченими заставою майна боржника задоволено частково; визнано ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" кредитором з грошовими вимогами до боржника: на суму 340 333, 00 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; на суму 1 736 427,05 грн - конкурсні (друга черга задоволення) та 5 368,00 грн судового збору - вимоги першої черги. У задоволенні решти вимог кредитора відмовлено.
11.04.2025 до суду від кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшла заява про зміну розміру забезпечених кредиторських вимог. 
Подана заява обґрунтована зміною вартості предмета забезпечення. Так, судом в ухвалі від 10.12.2024 визначено розмір забезпечених заставою вимог на суму 340 333,00 грн, враховуючи заставну вартість об`єктів, вказану в договорі іпотеки №3164 від 09.06.2008. Водночас згідно з висновком про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 19.02.2025, виконаним на замовлення ліквідатора — арбітражного керуючого Беляновського Романа Юрійовича, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2122755500:01:016:0282, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки № 3164 від 09.06.2008, становить 799 005,00 грн. 
Враховуючи зазначене, кредитор вважає, що розмір грошових вимог, забезпечених заставою майна боржника, підлягає коригуванню відповідно до фактичної вартості предмета іпотеки. У зв`язку з цим, просить визначити забезпечені заставою вимоги у сумі 799 005,00 грн, а решту грошових вимог — у сумі 1 277 755,05 грн — віднести до конкурсних вимог другої черги.
Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 09.09.2025 у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про зміну розміру забезпечених кредиторських вимог відмовив.
Зазначена ухвала мотивована тим, що розмір забезпечених кредиторських вимог ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» був визначений ухвалою суду, яка набрала законної сили, з урахуванням вартості предмета іпотеки, погодженої сторонами у договорі іпотеки, а подана кредитором заява про зміну такого розміру ґрунтується на доказах, створених після ухвалення відповідного судового рішення, та фактично спрямована на перегляд остаточного судового рішення поза межами передбачених законом процедур, що суперечить принципам юридичної визначеності, остаточності судових рішень та положенням Кодексу України з процедур банкрутства.
Не погоджуючись із цією ухвалою, забезпечений кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 09.09.2025 та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву.
В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про зміну розміру забезпечених кредиторських вимог, дійшов передчасного та помилкового висновку щодо неможливості їх уточнення після визнання вимог кредитора, не врахував положення цивільного законодавства та законодавства про іпотеку щодо обсягу та змісту забезпеченого зобов`язання, а також не надав належної оцінки доказам, якими підтверджується інша вартість предмета забезпечення, встановлена станом на час розгляду заяви.
Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших клопотань чи заяв, передбачених ст. 207 ГПК України, учасниками справи не подано.
29.01.2026 у судовому засіданні взяли участь представник апелянта та арбітражний керуючий, які навели свої доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.
Інші учасники у справі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з`явилися.
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши застосування норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.06.2008 між ФОП Миндою Ю.В. (боржник) та АКБ «Форум», який в подальшому було перейменовано на ПАТ «Банк Форум» (надалі - банк, або первісний кредитор), було укладено кредитний договір №0352/08/26-CL.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0352/08/26-CL від 09.06.2008 між боржником та АКБ «Форум» 09.06.2008 укладено договори іпотеки №3162 та №3164.
Предметом іпотеки за вказаними договорами є: квартира №54 за адресою: Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Росвигівська, 28; земельна ділянка, кадастровий номер 2122755500:01:016:0282, під номером 28, яка розташована по вул. Орлятко, в смт. Чинадіево, Мукачівського району, Закарпатської області; земельна ділянка, кадастровий номер : 2110400000:01:004:0041, під № 105Г, яка знаходиться за адресою : вул. Духновича, у м. Мукачево, Закарпатської області.
Надалі 26.03.2019 між ПАТ «Банк Форум», як первісним кредитором/банком, та ТОВ «Фінансова компанія "Веста"», яке в подальшому було перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"», як новим кредитором, укладено договір про відступлення прав вимоги №0002/19/5 від 26.03.2019 та договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами) від 26.03.2019 № 254, відповідно до яких банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набував зазначені права вимоги банку до боржника.
В реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами міститься, зокрема, кредитний договір №0352/08/26-CL від 09.06.2008 та договори іпотеки №3162 та №3164 від 09.06.2008.
Як було зазначено вище, Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 10.12.2024 визнав ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" кредитором з грошовими вимогами до боржника: на суму 340 333, 00 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; на суму 1 736 427,05 грн - конкурсні (друга черга задоволення) та 5 368,00 грн судового збору - вимоги першої черги.
При цьому, суд визначив розмір забезпечених заставою вимог на суму 340 333,00 грн, враховуючи заставну вартість об`єктів, вказану в договорі іпотеки № 3164 від 09.06.2008.
Ухвала суду набрала законної сили, протягом строку на апеляційне оскарження не була оскаржена. Керуючим реалізацією майна внесено визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів.
Водночас відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 19.02.2025, зробленого на замовлення ліквідатора арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю., вартість земельної ділянки (кадастровий номер 2122755500:01:016:0282), що є предметом іпотеки (застави) за договором іпотеки №3164 від 09.06.2008 становить 799 005,00 грн.
Частинами п`ятою, шостою ст. 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Системний аналіз норм ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 1 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що законодавець при конструюванні відповідних правових норм так чи інакше текстуально використовує поняття «переважність права заставодавця (іпотекодавця) перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок заставного (іпотечного) майна».
Отже, сутність застави (іпотеки) полягає не лише в тому, щоб забезпечити основне зобов`язання в повному обсязі, а в тому, що правом застави (іпотеки) є право на чужу річ, яке належить кредитору в забезпечення його права вимоги за зобов`язанням і яке виявляється в можливості переважного (порівняно з іншими кредиторами) задоволення із цінності цієї речі.
Таке переважне право також закріплено в ч.3 ст. 133 КУзПБ, якою встановлено, що вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.
Тому визначення забезпеченого зобов`язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов`язань, зокрема ст.ст. 572, 575, 589 ЦК України, Законів України «Про заставу», «;Про іпотеку» (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №902/492/17).
Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно ч. 2 ст. 45 КУзПБ забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що вартість предмета застави, в тому числі і розмір вимог заставного кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника, визначаються у розмірі вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі застави.
Вказане не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 15.05.2018 у справі №902/492/17, оскільки з набранням чинності КУзпБ (з 21.10.2019) порядок визначення забезпечених вимог було конкретизовано законодавцем в ч. 2 ст. 45 КУзПБ та визначено, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що збільшення вартості предмета іпотеки після визнання кредиторських вимог є підставою для відповідного збільшення розміру забезпечених вимог, оскільки такі доводи не узгоджуються з положеннями чинного законодавства та встановленим порядком визначення забезпечених вимог у процедурі банкрутства.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що подана забезпеченим кредитором заява про зміну розміру забезпечених кредиторських вимог є необґрунтованою, адже кредитором при поданні відповідної заяви не наведено норм ГПК України або норм КузПБ, якими б регулювався порядок перегляду остаточного судового рішення про визнання кредитором (визначення розмірі грошових вимог) із наведених кредитором підстав.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЧ у справі "Брумареску проти Румуні" від 28.11.1999).
Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення ЄСПЧ у справі "Рябих проти Росії" від 09.11.2004).
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.
Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Таким чином, апеляційний господарський вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо того, що звернення до господарського суду із заявою про зміну розміру забезпечених вимог з тих самих підстав та з того самого предмету, з якої вже ухвалене остаточне рішення, буде суперечити принципам остаточності судових рішень, юридичної визначеності та верховенства права.
Окрім цього, КУзПБ не передбачає права кредитора переглядати визначені грошові вимоги, які вже були предметом розгляду суду та у визнанні яких вже було прийняте відповідне рішення, як і не передбачає наслідків таких дій особи, яка вважає себе кредитором боржника. Відсутні і дискреційні повноваження у суду в разі такого звернення особи. Можливість переглянути остаточне судове рішення передбачена лише за нововиявленими або виключними обставинами в порядку глави 3 розділу IV ГПК України.
Отже, звернення до господарського суду із заявою про зміну розміру забезпечених вимог з тих самих підстав та з того самого предмету суперечить принципу остаточності рішень, юридичної визначеності та верховенства права.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про зміну розміру забезпечених кредиторських, оскільки саме вартість предмета іпотеки, погодженої сторонами у договорі іпотеки № 3164 від 09.06.2008, була покладена в основу судового рішення про визнання вимог кредитора, яке набрало законної сили та не було оскаржене у встановленому законом порядку. Подальше збільшення ринкової вартості предмета іпотеки, встановлене на підставі експертної оцінки, проведеної після ухвалення відповідної ухвали, не є передбаченою законом підставою для перегляду визначеного судом розміру забезпечених вимог у процедурі банкрутства.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвестохіллс Веста” залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 09.09.2025 у справі №907/491/17 - без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК