ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 260/7067/24 пров. № А/857/4824/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі за його адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Плеханова З.Б.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення 24 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (далі – Департамент) про припинення виплати йому компенсації, які фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, яке оформлене листом 25.04.02-11/2120 від 05.06.2024 року (далі – Рішення);
зобов`язати Департамент здійснити призначення та виплату компенсації ОСОБА_1 , як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, з моменту припинення виплат (квітень 2024) у сумі 2250,00 грн щомісячно та виплатити недоотримані суми, починаючи з 01.04.2024 по 31.01.2025.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі №260/7967/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до складених відповідачем актів саме за місцем проживання, яке вказав і заявник, як надавач соціальних послуг, і отримувач соціальних послуг не знаходилися за місцем проживання в м. Ужгороді, що підтвердив заявник у телефонній розмові. Позивач не надав доказів про його проживання і перебування, про перебування та проживання його мами та здійснення за здійснення за нею догляду за адресою, яку він вказав у заяві від 06.02.2024 у м. Ужгороді. За таких обставин ОСОБА_1 було правомірно припинено виплату спірної компенсації за надання соціальних послуг. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просив таке скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та не доведеність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
Звертає увагу на те, що відповідно до актів перевірки сім`ї від 11.04.2024 та від 20.05.2024 працівниками Департаменту не було здійснено обстеження квартири відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (далі – Порядок №859). Тому у відповідача не було достатніх підстав для об`єктивного висновку про можливість припинення соціальних виплат. 
Доводи відповідача щодо зміни місця проживання/перебування є такими, що не базуються на доказах та є передчасними. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача Департамент підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 05.02.2024 комісією КНП Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги складено висновок № 38/8 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, щодо ОСОБА_2 і зазначено , що рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
05.02.2024 комісією КНП Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги також складно довідку ЛКК № 38 щодо ОСОБА_2 , яка потребує постійного догляду, і довідку ЛКК № 37 щодо ОСОБА_1 , який є практично здоровим.
06.02.2024 ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, у якій зазначив своїм місцем проживання АДРЕСА_1 .
У заяві про згоду отримувати соціальні послуги від 06.02.2024 ОСОБА_2 вказано, що її місце проживання АДРЕСА_1 і зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .
05.03.2024 Департаментом було прийнято рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, за заявою ОСОБА_1 від 06.02.2024.
Відповідно до акту проведення обстеження сім`ї № 2 від 11.04.2024 за адресою АДРЕСА_1 ніхто не відчинив двері і у телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив, що перебуває за межами м.Ужгорода в м.Виноградів у своєму приватному будинку. 
Відповідно до акту проведення обстеження сім`ї №9 від 20.05.2024 за адресою АДРЕСА_1 ніхто не відчинив двері і у телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив, що перебуває разом з ОСОБА_2 в м. Києві для отримання консультації лікаря.
05.06.2024 Департаментом надіслано ОСОБА_1 повідомлення на адресу АДРЕСА_1 про припинення виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, на підставі пункту 11 Порядку № 859.

ОСОБА_1 не погодився із припиненням йому виплати вказаної компенсації Департаментом та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про наявність у Департаменту достатніх підстав для припинення виплати ОСОБА_1 компенсації за здійснення догляду на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 .
При цьому позивач не заперечує права Департаменту проводити перевірку реального надання послуг з догляду на непрофесійній основі за його матір`ю, а також відсутність їх за задекларованою адресою проживання у АДРЕСА_1 під час проведення обстеження сім`ї 11.04.2024 та 20.05.2024. 
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах, регламентовано приписами Закону України «Про соціальні послуги» (далі – Закон №2671-VIII). 
Відповідно до приписів частини 2 статті 24 Закону № 2671-VIII підставою для припинення надання соціальних послуг є:
1) відсутність потреби у соціальних послугах за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї;
2) закінчення строку дії договору про надання соціальних послуг, крім випадків, передбачених частиною шостою статті 22 цього Закону;
3) зміна місця проживання/перебування отримувача соціальних послуг, що унеможливлює надання соціальних послуг;
4) невиконання без поважних причин отримувачем соціальних послуг вимог, визначених договором про надання соціальних послуг;
5) виявлення/встановлення недостовірності поданих отримувачем соціальних послуг інформації/документів при зверненні за їх наданням, що унеможливлює подальше надання таких соціальних послуг;
6) смерть отримувача соціальних послуг;
7) дострокове розірвання договору про надання соціальних послуг за ініціативи отримувача соціальних послуг;
8) ліквідація (припинення діяльності) надавача соціальних послуг або припинення надання ним відповідних соціальних послуг.
Відповідно до приписів пункту 1 Порядку № 859 він встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та через наявність порушень функцій організму не можуть самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребують стороннього догляду. 
Згідно із пунктом 11 вказаного Порядку виплата компенсації припиняється в разі:
1) зміни місця проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, чи фізичної особи, яка надає соціальні послуги;
2) смерті особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі;
3) смерті фізичної особи, яка надавала соціальні послуги;
4) отримання особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, соціальних послуг з догляду вдома, паліативного, стаціонарного догляду або перебування такої особи на повному державному утриманні;
5) перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за межами України понад 30 календарних днів.
Як свідчать матеріали справи, позивачу ОСОБА_1 було припинено виплату вказаної компенсації з посиланням на підпункт 1 пункту 11 Положення №859.
Суд апеляційної інстанції на підставі системного аналізу приписів пункту 3 частини 2 статті 24 Закону № 2671-VIII та підпункту 1 пункту 11 Положення №859, якими унормовано спірні правовідносини, дійшов переконання, що для припинення виплата позивачу ОСОБА_1 компенсації має бути встановлений не тільки факт зміни проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, чи фізичної особи, яка надає соціальні послуги, але й неможливість у зв`язку із цим надання соціальних послуг. 
Разом із тим, зафіксовані у актах обстеження сім`ї №2 від 11.04.2024 та №9 від 20.05.2024 обставини не дають підстав для висновку про неможливість надання ОСОБА_1 соціальних послуг щодо догляду за його матір`ю ОСОБА_2 , а відтак для припинення позивачу спірних виплат.
При цьому апелянт слушно звернув увагу на правові висновки, що містятьсяі у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №280/4057/19, відповідно до яких загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції дійшов переконання про протиправність припинення Департаментом виплати ОСОБА_1 спірної компенсації та необхідність поновлення порушеного права шляхом визнання такого рішення протиправним із зобов`язанням поновити відповідну виплату з часу неправомірного припинення.
Підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Департаменту здійснити повторне призначення спірної виплати апеляційний суд не вбачає з огляду на скасування рішення про припинення виплати такої та чинність рішення про її призначення. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволенні позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 1211,20 + 1816,50 = 3027,7 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про припинення ОСОБА_1 виплати компенсації, які фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, яке оформлене листом 25.04.02-11/2120 від 05 червня 2024 року.
Зобов`язати Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації, які фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, у сумі 2250,00 грн за період з 01 квітня 2024 року по 31 січня 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн 70 коп за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ 03192997).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк