Справа № 459/1530/25 	Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/224/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,
з участю:
позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шептицького відділу Державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 09.05.2025 звернувся до суду з позовом до відповідача Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з належного позивачу на праві власності нерухомого майна. Просив скасувати арешт та заборону відчуження з усього його нерухомого майна, накладені згідно з обтяженнями: № 6481471 на підставі постанови АМ № 821184 від 12.09.2007; № 9999285 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20050056 від 02.07.2010; № 12273522 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 31683144 від 14.03.2012. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Також йому на праві власності належить нежитлове приміщення (майстерня) площею 319,8 м2 по АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,7903 га, кадастровий № 0721182400:06:000:0293, на території колишньої Литовезької сільської ради Іваничівського (Володимирського) району Волинської області. Постановою державного виконавця ВДВС Червоноградського міського управління юстиції від 12.09.2007 серії АМ № 821184 (оригінал серія АА № 577841) накладено арешт на все належне позивачеві майно, в т.ч. на належну йому долю квартири АДРЕСА_1 . Вказана постанова винесена під час примусового виконання наказу № 4/871-14/106, виданого 12.07.2007 Господарським судом Львівської області про стягнення боргу з позивача на користь ТзОВ «Телекомунікаційна компанія». На підставі вказаної постанови 29.01.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження - «арешт нерухомого майна», об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 . Крім того, постановою державного виконавця Червоноградського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від13.03.2012 також накладено арешт на все належне позивачеві майно, в межах суми стягнення 107609,27грн. Вказана постанова винесена у виконавчому провадженні № 31683144 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/0312/991/11, виданого 16.01.2012 Нововолинським міським судом Волинської області про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107 609,27 грн. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна засвідчується, що арешти на все нерухоме майно позивача було накладено також постановою державного виконавця ВДВС Червоноградського МУЮ про відкриття виконавчої провадження від 02.07.2010. Станом на 18.07.2018 заборгованість перед що ТзОВ «Телекомунікаційна компанія» була погашена позивачем повністю, про що ТзОВ «Телекомунікаційна компанія» видало довідку від 18.07.2018 № 74. Станом на 19.07.2018 у позивача відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», про що АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідну довідку. 19.07.2018 вищевказані довідки були надані позивачем у Червоноградський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області і з заявою про зняття арешту від 18.07.2018. Незважаючи на погашення позивачем заборгованостей, а отже й виконання виконавчих документів у повному обсязі, арешт на квартиру позивача так і не був знятий.
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року провадження у цій справі закрито.
Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права. Вказує, що в його випадку усі виконавчі провадження є закінченими, а тому дія ч. 3-4 ст. 60 Закону України “Про виконавче провадження” № 606-ХІV, який діяв на той час, відповідно до якої судом зроблено висновок про закриття провадження, не поширюється на відносини у цій справі. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу в цій справі не подавався.
Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.
Відповідач Шептицький відділ Державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав заяву про розгляд справи судом апеляційної інстанції без участі їхнього представника.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що вимога за предметом позову стосується зняття арешту з майна боржника, яким є позивач, та звільнення такого майна з-під арешту в межах виконавчих проваджень: 1) № 4497959 з примусового виконання наказу № 4/871-14/106 виданого 12.07.2007 Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Телекомунікаційна компанія" 3 585,11 грн, боргу, 102,00 грн держ. мита, 118,00 грн, ітз. (обтяження № 6481471 на підставі постанови АМ № 821184 від 12.09.2007); 2) № 20050056 з примусового виконання вимог наказу № 6/198 виданого 25.12.2009 Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Український мобільний зв`язок" боргу в сумі 2339,10 грн (обтяження № 9999285 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20050056 від 02.07.2010); 3) № 31683144 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 2/0312/991/11 виданого 16.01.2012 Нововолинським міським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості з кредитним договором № 64/07М від 10 квітня 2007 р. в розмірі 107 609,27 грн (обтяження № 12273522 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 31683144 від 14.03.2012).
18.07.2018 позивач звернувся в Червоноградський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про зняття арешту, додавши 19.07.2018 довідку від 18.07.2018 № 74 ТзОВ «Телекомунікаційна компанія» про те, що станом на 18.07.2018 заборгованість перед що ТзОВ «Телекомунікаційна компанія» була погашена позивачем повністю та довідку АТ КБ «ПриватБанк» про те, що станом на 19.07.2018 у позивача відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк».
13.06.2024 позивач знову звернувся у Червоноградський ВДВС із заявою щодо зняття арешту. Листом Червоноградського ВДВС від 14.06.2024 № 52064 ОСОБА_1 повідомлено, що у виконавчому провадженні № 4497959 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 4/871-14/106 від 12.07.2007 державним виконавцем 30.06.2009 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю у ВДВС Нововолинського МУЮ, куди позивачу рекомендовано звернутись, а в подальшому такий виконавчий документ не надходив. Листом Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області від 17.07.2024 № 109432/22.1-21 позивача повідомлено, що згідно з архівною інформацією Нововолинському МВДВС ГТУЮ вищевказане виконавче провадження на виконанні не перебувало.
У березні 2025 року позивач звернувся із скаргою на ім`я начальника Шептицького ВДВС з вимогою вжиття заходів для зняття вищевказаного арешту. Листом Шептицького ВДВС від 01.04.2025 № 4/156/2 позивача знову повідомлено про те, що постановою державного виконавця від 30.06.2009 вищевказане виконавче провадження 4497959 закінчено з направленням виконавчого документа за належністю у ВДВС Нововолинського МУЮ. Водночас цим же листом повідомлено строки зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, та про неможливість ідентифікації виконавчого провадження, в рамках якого накладено арешт, а також про можливість зняття арешту за рішенням суду в усіх випадках, крім передбаченої ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (статті 447-1 Розділ VII ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд вказував, що: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19)); судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у спеціальному порядку, передбаченому для цього законодавством, а не у позовному провадженні Такий підхід до застосування норм є усталеним і був передбачуваним для позивача (див. пункт 19.2. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справа № 541/1409/22 (провадження № 61-18020св23)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у cправі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначено: «87. Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: - у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у cправі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) вказано, що: «71. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII). 72. Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту».
На підставі викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову, не слідує існування між ним в ВДВС спору про право цивільне - право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється; не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача. Арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.
Позивач не позбавлений права звернутись із скаргою на дії (бездіяльність) та рішення державного виконавця, так як він був боржником у виконавчих провадженнях, у яких було накладено арешт на належне йому майно. Знищення виконавчого провадження не є перепоною для зняття арешту з майна боржника.
Суд в ухвалі чітко зазначив висновок, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки у даному випадку законом передбачено інший спосіб судового захисту – оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця, а тому посилання в ухвалі на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не впливає на правильність ухваленого судового рішення.
Ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя

Судді