ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/26538/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 року в адміністративній справі №160/26538/24 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 54317,30 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 54317,30 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюджету у сумі 54317,30 гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки відповідачем було надано суду докази сплати податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб згідно з ППР №1051674-1309-0462 від 17.10.2018 року на суму 14 583,33 грн., що підтверджується банківською квитанцією №0.0.1232063904.2 від 08.01.2019 року та докази сплати податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками нерухомості згідно з ППР №1179086-2412-0462-UA12020010000033698 від 15.12.2023 року на суму 9 648,00 грн. та згідно ППР №1179089-2412-0462-UA12020010000033698 від 15.12.2023 року на суму 8361,00 грн., що підтверджується банківськими квитанціями №0.0.3501445528.1 на суму 9 648,00 грн. та №0.0.3462076666.1 на суму 8361,00 грн. При цьому, кошти в сумі 14 583, 33 грн., 9 648,00 гри. та 8361,00 гри., були зараховані на борг минулих років.
Вважає, що позивач ввів в оману суд та приховав факт існування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року (https://reYestr.court.gov.ua/Review/87795287) яким було скасовано ППР № 2855-17 від 22.12.2015 року, так в рахунок погашення якої (скасованої ППР) позивач зарахував сплачені кошти в сумі 14 583, 33 грн., 9 648,00 гри. та 8361,00 грн..
Позивач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, відповідач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебуває як фізична особа платник податків на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та має податковий борг у сумі 54 317,30 гривень.
Відповідно до матеріалів справи, на теперішній час в інтегрованих картках платника податків фізичної особи ОСОБА_1 обліковується незаявлений до суду податковий борг у сумі 54317,30 грн, а саме:
1. Заборгованість по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 29 166,66 грн., згідно з:
ППР №1051674-1309-0462 від 17.10.2018 року термін сплати 26.01.2019 року на суму 14 583,33 грн. (за рахунок переплати в ІКП сума боргу становить 2 083,33 грн.);
ППР №0039920-5150-0462 від 07.03.2019 року термін сплати 21.06.2019 року на суму 25 000,00 грн.;
ППР №4-5140-0462 від 30.03.2020 року термін сплати 24.07.2020 року на суму 2083,33 гривень.
2. Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які е власниками нежитлової нерухомості у сумі 2 687,85 грн., згідно з:
ППР №000028424050462 від 29.01.2021 року термін сплати 01.06.2022 року на суму 1 400,70 грн.;
ППР №000028324050462 від 29.01.2021 року термін сплати 01.06.2022 року на суму 1 287,15 гривень.
3. Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості у сумі 22 462,79 грн., згідно з:
ППР №000028224050462 від 09.02.2021 року термін сплати 24.01.2022 року на суму 20 292,96 (за рахунок переплати в ІКП сума боргу становить 2283,36 грн.);
ППР №1179086-2412-0462-U12020010000033698 від 15.12.2023 року термін сплати 02.04.2024 року на суму 9 648,00 грн.;
ППР №1179089-2412-0462-UА12020010000033698 від 15.12.2023 року термін сплати 02.04.2024 року на суму 8 361,60 грн.;
- пеня, нарахована відповідно до ст. 129 ПК України на загальну суму 972,54 гривень.
Інформація щодо оскарження вищенаведених рішень контролюючого органу у податкового органу відсутня.
Отже, ППР №1051674-1309-0462 від 17.10.2018 на загальну суму 2083,33 гривень набула статусу податкового боргу 17.10.2018 року.
Позивачем до матеріалів справи було долучено розрахунок перебігу строку по податковому боргу від 17.10.2018 року, зокрема:
з 17.10.2018 року по 17.03.2020 року = 286 днів;
з 18.03.2020 року по 30.06.2023 року= 0 днів (строки зупинено СОVID-19);
3 01.07.2023 року по 01.10.2024 року = 401 днів.
Інформація щодо оскарження вищенаведеного рішення контролюючого органу у податкового органу відсутня.
З урахуванням вимог ст.56, 57 ПК України, в зв`язку з несплатою фізичною особою ОСОБА_1 у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Згідно ст.59 ПК України, у зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу, по фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була сформована податкова вимога від 14.04.2016 року №1318-17, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку.
Доказів оскарження податкової вимоги від 14.04.2016 року №1318-17, матеріали справи не містять.
Несплата платником податків нарахованої пені за несвоєчасне виконання податкового зобов`язання, зумовила звернення контролюючого органу з цим позовом до суду про стягнення податкового боргу.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.
Згідно з пунктами 36.1, 36.2 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі:
1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом;
2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.
Згідно пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи та податкових агентів платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів) є календарний квартал (крім податкового періоду податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу).
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Проте, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. (п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України).
Як вже зазначено вище, відповідно до ст.59 ПК України, у зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу, по фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була сформована податкова вимога від 14.04.2016 року №1318-17, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку.
Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Доказів оскарження податкової вимоги від 14.04.2016 року №1318-17, матеріали справи не містять.
Згідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
З урахуванням наведеного, матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду цієї справи, в інтегрованих картках платника податків фізичної особи ОСОБА_1 обліковується заявлений до суду податковий борг у сумі 54 317,30 гривень, який підлягає стягненню у судовому порядку.
Щодо сплаченого транспортного податку з фізичних осіб, слід зазначити про таке.
Так, згідно матеріалів справи дійсно відповідачем було сплачено борг у сумі 14 583,33 гривень, але дані кошти були зараховані на борг минулих років.
Щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нерухомості: аналогічно, відповідачем було сплачено борг у сумі 8 361,00 грн. та 9 648,00 грн. дані кошти були зараховані на борг минулих років.
Так, відповідно до 87.9. ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже на момент звернення Головного управління ДПС до суду з позовною заявою в інтегрованих картках платника податків фізичної особи ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 54 317,30 гривень.
Станом на час розгляду справи відповідач не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання, внаслідок чого податковий борг в сумі 54317,30 грн. підлягає стягненню в судовому порядку.
За таких обставин, позивачем здійснені всі передбачені чинним законодавством заходи, що передують стягненню податкового боргу.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачем щодо стягнення з відповідача податкового боргу в загальній сумі 54317,30 гривень.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/26538/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/26538/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко