номер провадження справи 27/199/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 Справа № 908/3559/25

м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (пр. Героїв Харкова, буд. 10/12, м. Харків, 61005, ідентифікаційний код юридичної особи 14078902)
до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” і особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) 
про стягнення 62 462 грн 99 коп.

без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” і особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про стягнення 2 654 грн 14 коп. 3 % річних, 27 516 грн 85 коп. інфляційних нарахувань, 32 292 грн 00 коп. пені.
У прохальній частині позовної заяви позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3559/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3559/25, присвоєно справі номер провадження 27/199/25 Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. 
Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами заявлено не було. 
Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Відповідно до умов укладеного договору Замовник доручив та зобов`язався оплатити, а Підрядник прийняв на себе зобов`язання виконання проектних робіт: «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок № 3.Турбінне відділення. Заміна захистів РЗА системи живлення власних потреб 6 кВ на мікропроцесорні пристрої (СНЕ)». Коригування проектно-кошторисної документації. Відповідно до Календарного плану до договору строк закінчення робіт – вересень 2021 року. У межах строків, передбачених договором, листом від 13 вересня 2021 року за вих. № 22120/204-2231 на адресу Замовника було направлено Акт здачі-приймання виконаних робіт для розгляду, оформлення та повернення одного екземпляру. Листом відповідача від 29.12.2021 на адресу позивача було повернуто Акт здачі-приймання виконаних робіт від 28 грудня 2021 року № 1 до договору № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 05 серпня 2021 року на суму 124 200, 00 грн. з ПДВ. Підрядник на виконання зобов`язань за договором № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 05 серпня 2021 року виконав взяті на себе зобов`язання, а Замовник в порушення умов договору надані роботи своєчасно не оплатив. Рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1618/22 стягнуто з відповідача на користь позивача 124200 (сто двадцять чотири тисячі двісті) грн. основного боргу. Інші нарахування до предмету спору у справі № 908/1618/22 не входили. Вартість виконаних робіт по Акту № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 28 грудня 2021 року на суму 124200 грн. з ПДВ була сплачена відповідачем 16 листопада 2022 року, тобто із порушенням строків, встановлених договором. Умовами договору передбачено строк виконання грошового зобов`язання – 60 календарних днів. Останній 60 – тий календарний день припадає на 26 лютого 2022 року (субота), враховуючи положення статті 254 ЦК України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день – 28 лютого 2022 року. Тобто, починаючи з 01 березня 2022 року має місце прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача.
11.12.20245 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, проти позову заперечив, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, а у разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір пені на 90% від заявленого розміру. Відповідач не згодний із розрахунком позивача. Так, позивач у позовній заяві включає до розрахунку суму інфляційних витрат за листопад 2022. Відповідачем на рахунок Позивача перерахована суму в розмірі 124 200,00 грн платіжною інструкцією № 10744 від 15.11.2022. Отже, кількість днів прострочення в листопаді 2022 дорівнює половині місяця (15 днів), в зв`язку з чим позивачем інфляційні нарахування за листопад 2022 не повинні були нараховуватися. Таким чином інфляційні витрати на суму 27 516,85 грн позивачем розраховані невірно, в зв`язку з чим вважає їх такими. Що не підлягають задоволенню. Щодо розмір пені відповідач заначив, що позивачем за період з 01.03.2022 до 15.11.2022 нарахована пеня в розмірі 32 292,00 грн. До розрахунку застосований розмір 0,1%, як зазначено в договорі. Проте, позивачем не враховано, що в цей період розмір пені - 0,1%, зазначений в договорі, за деякі періоди був більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені. Відповідач вважає розрахунок позивача невірним. Крім того, відповідач зазначив, що позивач розрахував пеню за 260 днів, що перевищує шестимісячний строк для нарахування пені, встановлений статтею 232 ГК України. 
Позивачем 12.12.2025 подано через систему «Електронний суд» відповідь на відзив. Позивач зазначив, що відповідачем не враховано, що незважаючи на те, що платіжна інструкція № 10744 сформована 15 листопада 2022 року, але відповідний грошовий переказ одержано банком та проведено банком 16 листопада 2022 року. Відповідно до положень п.30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Тобто, датою виконання відповідачем у даній справі грошового зобов`язання є дата зарахування відповідної суми коштів на рахунок позивача. З урахуванням вищевикладеного, відповідачем виконано свої зобов`язання за договором у повному обсязі лише з моменту зарахування остаточної суми заборгованості на рахунок позивача, тобто 16.11.2022. Щодо заперечень відповідача із проведеним розрахунком інфляційних втрат, позивач зазначив, що відповідач власного контррозрахунку не надає, лише зазначає, що нарахування за листопад 2022 року є безпідставними, оскільки кількість днів прострочення в листопаді дорівнює половині місяця. При цьому, відповідач досить довільно трактує висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду. Так, у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 у пункті 38.1 Об`єднана палата Касаційного господарського роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. У нашому випадку у листопаді 2022 року відповідачем погашалася заборгованість за договором, що утворилася з 01 березня 2022 року, і таке погашення відбулося саме 16 листопада 2022 року, тому інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця (листопада 2022 року) і такий розрахунок позивач вважає є обґрунтованим. Контррозрахунку по пені відповідачем теж не надано. Розмір пені, розрахованої виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, є вищим за розмір договірної пені за період прострочення відповідача, тому позивачем відповідно до умов укладеного договору заявлено до стягнення пеню у розмірі, визначеному договором (0.1 %), що є меншою. Щодо строку нарахування пені позивач зазначив, що умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений на той час частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування за весь час прострочення виконання зобов`язання), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором. Про зменшення розміру заявленої пені до 90 % позивач заперечив у повному обсязі.
Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача про розподіл судових витрат, а саме 2 422 грн 40 коп. судового збору та 4 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Відповідач 15.01.2026 через систему «Електронний суд» надіслав заперечення на заяву про розподіл судових витрат, просив суд: відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу щодо стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП ЗАЕС» на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.; не покладати на АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП ЗАЕС» всі витрати на професійну правничу допомогу у справі № 908/3559/25; зменшити заявлений розмір витрат правничої допомоги, у разі задоволення заяви позивача, до максимально можливого розміру.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення – 02.02.2026.
Розглянувши матеріали справи та фактичні обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
Між Акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕГОПРОЕКТ” (Підрядник) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” (Замовник) укладено Договір на виконання робіт № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 14.07.2021 (Договір), що підписаний позивачем 14.07.2021, відповідачем 05.08.2021.
Відповідно до умов Договору, Замовник доручає та зобов`язується оплатити, а Підрядник приймає на себе зобов`язання виконання проектних робіт: “Технологічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова 133. Енергоблок № 3. Турбінне відділення. Заміна захистів РЗА системи живлення власних потреб 6 кВ на мікропроцесорні пристрої (СНЕ). Розробка проектно-кошторисної документації”. (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 11.1 Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30.06.2020. Закінчення терміну дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що залишилось невиконаними.
Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано. 
Пунктом 2.1 Договору визначено, що вартість робіт за Договором зазначається в Протоколі узгодження договірної ціни (Додаток № 2) та в Договірній ціні (Додаток № 4), що є невід`ємними частинами договору і складає 124200 грн. з ПДВ. 
В п. 2.3 Договору сторони обумовили, що оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі акта здачі-приймання виконаних робіт, підписаного обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої а Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
На виконання зазначених умов Договору сторонами складений і погоджений Календарний план робіт (Додаток № 3 до Договору), відповідно до якого закінчення всіх етапів робіт по виконанню проектно-вишукувальних робіт “Технологічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова 133. Енергоблок № 3. Турбінне відділення. Заміна захистів РЗА системи живлення власних потреб 6 кВ на мікропроцесорні пристрої (СНЕ). Розробка проектно-кошторисної документації” передбачалося до вересня 2021 р. 
Як передбачено умовами Договору після завершення виконання робіт згідно Календарного плану Підрядник протягом 5 робочих днів з моменту завершення виконання робіт надає Замовнику проектно-кошторисну документацію, оформлену відповідно до п. 4.6 Договору (п. 5.1 Договору).
Замовник зобов`язаний протягом 40 (календарних днів з дати отримання проектно-кошторисної документації розглянути її та направити Підряднику підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт або письмове повідомлення з переліком необхідних доробок і строками їх усунення, у разі виявлення проектно-кошторисної документації відступів від завдання на проектування (п. 5.2 Договору).
За умовами п. 4.5 Договору з моменту підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт до Замовника переходить право власності на розроблену згідно з цим Договором проектно-кошторисну документацію. 
У межах строків, передбачених договором, листом від 13.09.2021 за вих. № 22120/204-2231 на адресу Замовника було направлено Акт здачі-приймання виконаних робіт для розгляду, оформлення та повернення одного екземпляру.
Листом відповідача від 29.12.2021 на адресу Позивача було повернуто Акт здачі-приймання виконаних робіт від 28.12.2021 № 1 до договору № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 05.08.2021 на суму 124 200, 00 грн. з ПДВ.
Відповідно до вказаного Акту робота виконана за етапом № 1 та здана, виконана робота задовольняє умовам договору і завданню на проектування та належним чином оформлена. 
За змістом статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Акт № 1 за договором між сторонами підписано 28.12.2021, таким чином починаючи з 29.12.2021 для відповідача розпочався строк для виконання грошового зобов`язання по сплаті відповідного акту. 
Підрядник на виконання зобов`язань за договором № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 05.08.2021 виконав взяті на себе зобов`язання, а Замовник в порушення умов договору надані роботи своєчасно не оплатив. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1618/22 від 08.12.2022 стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕГОПРОЕКТ” 124 200 грн 00 коп. основного боргу, 2 481 грн 00 коп. судового збору, 3 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Вартість виконаних робіт по Акту № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 28.12.2021 на суму 124 200 грн 00 коп. з ПДВ була сплачена відповідачем 16.11.2022, що підтверджується платіжною інструкцією № 10744 від 15.11.2022, тобто із порушенням строків, встановлених договором.
Позивачем при розгляді справи № 908/1618/22 не заявлялися позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % та інфляційних нарахувань, у зв`язку із прострочення виконання основного зобов`язання.
Отже, неналежне виконання вчасно відповідачем зобов`язань за договором, стали підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором на виконання робіт № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 14.07.2021.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Зі змісту ст. 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Із досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, слідує, що між позивачем та відповідачем на підставі ст.ст. 11, 202, 509, 642 ЦК України виникли зобов`язання, фактично сторонами у спрощений спосіб укладено договір підряду. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 837 § 1 глави 61 ЦК України, за договором підряду підрядник зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Положеннями ст. ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. 
В пункті 2.1 Договору визначено, що вартість робіт за Договором зазначається в Протоколі узгодження договірної ціни (Додаток № 2) та в Договірній ціні (Додаток № 4), що є невід`ємними частинами договору і складає 124200 грн. з ПДВ. 
В п. 2.3 Договору сторони обумовили, що оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі акта здачі-приймання виконаних робіт, підписаного обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої а Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
На виконання зазначених умов Договору сторонами складений і погоджений Календарний план робіт (Додаток № 3 до Договору), відповідно до якого закінчення всіх етапів робіт по виконанню проектно-вишукувальних робіт “Технологічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова 133. Енергоблок № 3. Турбінне відділення. Заміна захистів РЗА системи живлення власних потреб 6 кВ на мікропроцесорні пристрої (СНЕ). Розробка проектно-кошторисної документації” передбачалося до вересня 2021 р. 
Як передбачено умовами Договору після завершення виконання робіт згідно Календарного плану Підрядник протягом 5 робочих днів з моменту завершення виконання робіт надає Замовнику проектно-кошторисну документацію, оформлену відповідно до п. 4.6 Договору (п. 5.1 Договору).
Замовник зобов`язаний протягом 40 (календарних днів з дати отримання проектно-кошторисної документації розглянути її та направити Підряднику підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт або письмове повідомлення з переліком необхідних доробок і строками їх усунення, у разі виявлення проектно-кошторисної документації відступів від завдання на проектування (п. 5.2 Договору).
За умовами п. 4.5 Договору з моменту підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт до Замовника переходить право власності на розроблену згідно з цим Договором проектно-кошторисну документацію. 
Як встановлено судом при розгляді справи № 908/1618/22 за позовом Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕГОПРОЕКТ” до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про стягнення 124 200 грн 00 коп. заборгованості за договором № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 05.08.2021, матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата виконаних підрядних робіт за Договорами не здійснена. Відповідачем зазначений факт не спростований. Отже, заборгованість відповідача за виконані позивачем роботи за Договором № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 14.07.2021 становить 124 200 грн 00 коп. Відповідач в свою чергу доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надав.
У зв`язку з чим, рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1618/22 від 08.12.2022 стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “ЕНЕГОПРОЕКТ” 124 200 грн 00 коп. основного боргу, 2 481 грн 00 коп. судового збору, 3 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як свідчить матеріали справи вартість виконаних робіт по Акту № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 28.12.2021 на суму 124 200 грн 00 коп. з ПДВ була сплачена відповідачем 16.11.2022, що підтверджується платіжною інструкцією № 10744 від 15.11.2022, тобто із порушенням строків, встановлених договором.
Відповідно до п. 2.3 Договору що оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі акта здачі-приймання виконаних робіт, підписаного обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої а Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Отже умовами договору передбачено строк виконання грошового зобов`язання – 60 календарних днів.
Останній 60–тий календарний день припадає на 26.02.2022 року (субота).
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Отже, враховуючи положення статті 254 ЦК України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день – 28.02.2022, з 01.03.2022 має місце прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).
У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З положень ч. 1 ст. 530 ЦК України слідує: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами 1 та 2 статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як свідчать матеріали справи, відповідач сплатив заборгованість в розмірі 124 200 грн 00 коп. лише 16.11.2022, що підтверджується платіжною інструкцією № 10744 від 15.11.2022, у зв`язку з чим позивач позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 654 грн 14 коп. 3 % річних за період з 01.03.2022 по 15.11.2022, 27 516 грн 85 коп. інфляційних нарахувань за період, як зазначено позивачем з 01.03.2022 по 15.11.2022, 32 292 грн 00 коп. пені за період з 01.03.2022 по 15.11.2022.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 216 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин) встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин)).
Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). 
Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірів 32 292 грн 00 коп. пені за період з 01.03.2022 по 15.11.2022, що складає - 260 дні, тобто більше ніж 6 місяців.
Однак, відповідно до п. 6.2 Договору за порушення строків оплати виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Отже, умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України строк нарахування штрафних санкцій - зазначили про їх нарахування за весь час прострочення виконання зобов`язання, тобто нарахування пені в даному випадку не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Такий висновок повністю узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22 (пункт 91 постанови).
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про правильність здійснених позивачем розрахунку пені у розмірі 32 292 грн 00 коп. за період з 01.03.2022 по 15.11.2022.
Контррозрахунку суми пені відповідачем не надано.
Судом враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 на всій території України був установлений карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався.
02.04.2020 набрав чинності Закон України №540-IX від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України доповнений пунктом 7, відповідно до якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
За таких обставин, з введенням в дію Закону України від 30.03.2020 № 540-IX фактично було надано можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців і на строк, протягом якого на території України діяв установлений карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відноситься, зокрема, 3 % річних.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Сплата відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
Суд за певних умов має лише право, а не обов`язок зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку. Звільнення від 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих кредитором на підставі статті 625 ЦК України, діючим законодавством також не передбачено.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця – інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця – інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Відповідно до розрахунку позивача сума інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг за Договором про надання становить 27 516 грн 85 коп., яка розрахована за загальний період як зазначено позивачем з 01.03.2022 по 15.11.2022.
Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в розмірі 27 516 грн 85 коп. за період з березня 2022 року по листопад 2022 року.
Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунку за надані послуги, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.
Оскільки заборгованість за договором боржником у встановлений договором строк не сплачено, з урахуванням викладеного, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 27 516 грн 85 коп. та сума 3 % річних в розмірі 2 654 грн 141 коп. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Контррозрахунку сум 3 % річних та інфляційних втрат відповідачем не надано.
Суд звертає увагу, що позивачем нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні втрати за період з 01.03.2022 по 15.11.2022, оскільки основна заборгованість сплачена відповідачем саме 16.11.2022, а не 15.11.2022, як зазначає відповідач.
Платіжна інструкція № 10744 датована 15.11.2022, однак грошові кошти в розмірі 124 200 грн 00 коп. одержані та проведені банком 16.11.2022.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з п.п 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Станом на листопад 2022 року Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» був чинний.
Тобто датою виконання відповідачем у даній справі грошового зобов`язання є дата зарахування відповідної суми коштів на рахунок позивача.
З урахуванням вищевикладеного, відповідачем виконано свої зобов`язання за договором у повному обсязі лише з моменту зарахування остаточної суми заборгованості на рахунок позивача, тобто 16.11.2022. 
Отже, позивач вірно визначив період прострочення саме з 01.03.2022 по 15.11.2022, день сплати не враховується.
Відповідач просив зменшити заявлені позивачем пеню на 90 %. Обґрунтовуючи клопотання відповідач посилався на ст.ст. 551, 624 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови Верховного суду та зазначав, що загальновідомою є обставина захоплення 04.03.2022 російськими військами міста Енергодар, в якому розташовані промислові потужності Запорізької атомної електричної станції – об`єкту критичної інфраструктури першої категорії, тому що знищення атомної електростанції це загроза найвищого рівня. З моменту окупації Запорізька АЕС працювала в екстремальних умовах, майже весь час на мінімально допустимих потужностях. З 11 вересня 2022 року ВП ЗАЕС повністю зупинена (шість енергоблоків-«тисячників» сумарною потужністю 6000 МВт тимчасово окупованої Запорізької АЕС наразі не працюють). З листопада 2022 року на ЗАЕС оголошено простій за відсутності вини працівників. Незважаючи на це, відповідачем здійснені розрахунки з позивачем, та 15.11.2022 на рахунок позивача перерахована сума за Договором № 11015/21/19- 121-08-21-10545 від 14.07.2021 в повному обсязі. Відповідач стверджує, що наявні обставини, які мають істотне значення, зокрема: відповідачем втрачено виробничі потужності Запорізької АЕС, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан Компанії; виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу; необхідність в умовах воєнного стану підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) в умовах постійних ракетних атак рф на енергетичну інфраструктуру України, відповідно до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», що полягає у зобов`язанні першочергово забезпечувати безпеку експлуатуючих ядерних установок; відповідач входить до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; АТ «НАЕК «Енергоатом» - єдине підприємство, яке на теперішній час стабільно виробляє електроенергію, так вкрай потрібну для безпеки держави, підприємств та населення України. Відповідач вважає, що з урахуванням зазначених вище обставин, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір пені, як відповідальності за час прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Позивач проти зменшення пені заперечив, на підставах викладених у відповіді на відзив.
Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Суд звертає увагу, що, введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем суми пені в тому числі, яка нарахована позивачем у зв`язку із порушенням відповідачем сплати за виконані роботи позивачем.
У даній справі, відповідачем не доведено, що належна до сплати пеня є надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення пені.
Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).
Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Позивач, уклавши договір на виконання робіт № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 14.07.2021 розраховував на отримання оплати у розумні строки за виконані послуги, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем.
Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.
Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.
Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у справі.
Крім того, позивачем було надано заяву про розподіл судових втрат позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн 00 коп.
Представництво інтересів позивача у вказаній справі здійснювалося адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1083 від 21.10.2011, ордер серії АХ № 1312204 від 12.12.2025.
Так, 05 серпня 2022 року між Акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект (Клієнт), та адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною було укладено договір № 04-22 про надання правової допомоги (далі - договір), відповідно до умов якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 9 договору розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.
Додатковою угодою № 1 від 05 грудня 2022 року строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року.
Додатковою угодою № 2 від 21 серпня 2023 року у зв`язку із набуттям чинності Закону України від 10 квітня 2023 року № 3022-IX, у тексті Договору про надання правової допомоги № 04-22 від 05 серпня 2022 року слова "правова допомога" у всіх відмінках замінити словами "правнича допомога" у відповідному відмінку. 
Додатковою угодою № 3 від 29 грудня 2023 року строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Додатковою угодою № 4 від 30 грудня 2024 року строк дії договору продовжено до 31 грудня 2025 року.
Додатковою угодою № 5 від 22 грудня 2025 року строк дії договору продовжено до 31 грудня 2026 року. У інших частинах зміни до договору не вносилися. 
Відповідно до пункту 9 договору розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін. Протоколом погодження розміру гонорару від 11 листопада 2025 року до договору № 04-22 від 05 серпня 2022 року сторони погодили, що адвокат надає правничу допомогу Клієнту у спорі із Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № 11015/21/19-121-08-21-10545 від 05 серпня 2021 року. Сторони погодили, що гонорар адвоката за правничу допомогу у спорі, визначеному у пункті 1 даного протоколу, в суді першої інстанції є фіксованим у розмірі 4 000 (чотири тисячі), 00 грн.
Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
На підтвердження надання правничої допомоги за договором між адвокатом та Клієнтом 06.01.2026 було підписано акт про надання правничої допомоги № 35 до договору, зі змісту якого вбачається, що Адвокат надав Клієнту наступні послуги:
представництво інтересів Клієнта у господарському судочинстві у спорі із АТ НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення 3% річних, пені та інфляційних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором на виконання робіт № 11015//21/19-121-08-21-10545 від 05 серпня 2021 року - справа № 908/3559/25:
- підготовка позовної заяви із розрахунком стягуваних сум;
- правовий аналіз доводів відповідача, наведених у відзиві, та наданих на їх обґрунтування доказів;
- підготовка та подання відповіді на відзив.
У п. 2 Акту встановлено, що гонорар (винагорода) Адвоката за надання правничої допомоги, перелік якої наведений у даному Акті складає 4 000 (чотири тисяч) 00 грн. 
Відповідач заперечив на заяву про розподіл судових витрат з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу
На переконання відповідача, у справі № 908/3559/25 витрати на правничу допомогу є неспівмірними із: складністю справи та обсягом наданих послуг, витраченим часом, значенням справи для сторін, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що обґрунтовується наступним. Позов з вимогами про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на прострочене грошове зобов`язання, не є складним і не потребує значного часу виконання як юридичної, так і технічної роботи, оскільки не вимагає додаткового вивчення й аналізу законодавства України і судової практики. Позов з вищевказаними вимогами обґрунтований нормами законодавства, що визначають умови виконання зобов`язання і підстави відповідальності за його порушення, тобто нормами чинного законодавства України незначної кількості, які за своїм змістом не є ні суперечливими, ні складними, що не зумовлює неоднозначного (спірного) сприйняття їхнього змісту. Справа № 908/3559/25 розглядається в спрощеному провадженні без виклику сторін та не обтяжена значною кількістю доказів. Докази, якими обґрунтовані позовні вимоги у справі, є в наявності у позивача, як сторони за договором, відповідно, його представником ці докази не збиралися, не потребували додаткового вивчення, відтак, не є складною і підготовка до розгляду цієї справи, оскільки така підготовка не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Таким чином, позовна заява містить ознаки типовості; у справі немає складних правових позицій та врегульована чіткими приписами чинного законодавства; справа не потребувала дослідження складних за своєю суттю доказів та не потребувала залучення до справи інших учасників
Відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат, а в разі задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу – зменшити їх розмір до мінімально можливого розміру за вищевказаних обставин.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268) (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Адвокатом надані позивачу послуги, про які зазначено в акті про надання правничої допомоги. Суд вважає суму гонорару співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом роботам (наданим послугам), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову. 
Проаналізувавши доводи відповідача на підтвердження неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд не вбачає підстав для зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідно до приписів частин 4, 5 ст. 126 ГПК України.
Так, суд ураховує, що процесуальне законодавство не вимагає на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги подавати докази щодо формування правової позиції у справі та стратегії захисту. Позивачем на виконання вимог ст. 126 ГПК України надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом у справі № 908/3559/25, наведений у акті про надання правничої допомоги № 35 від 06.01.2026.
Суд враховує, що спір виник саме внаслідок дій відповідача, яким не виконано зобов`язання за договором, що стало підставою для звернення до суду. 
Крім того, відповідач, не визнаючи позов та формально заперечуючи проти його задоволення, позбавив себе можливості на понесення судових витрат у меншому розмірі (50% сплаченого судового збору).
Надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача, оскільки їх розмір відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується 4 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (пр. Героїв Харкова, буд. 10/12, м. Харків, 61005, ідентифікаційний код юридичної особи 14078902) 2 654 (дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн 14 коп. 3 % річних, 27 516 (двадцять сім тисяч п`ятсот шістнадцять) грн 85 коп. інфляційних нарахувань, 32 292 (тридцять дві тисячі двісті дев`яносто дві) грн 00 коп. пені, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору, 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення оформлено і підписано 05.02.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вир
шення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.