Номер провадження 2/754/1630/26
Справа №754/16967/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

26 січня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі :
Головуючої-судді - Панченко О.М.,
при секретарі - Сарнавському М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживичий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року ТОВ «Споживичй центр» через «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 - 29 183,71 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 19.12.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 19.12.2024-100000757. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 24 000 грн., строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову, утворилась заборгованість у розмірі 29 183,71 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 534,68 грн. та по процентам в розмірі 17 119,41 грн., 3600,00 грн. - комісія за надання кредиту, 3 939,62 грн. неустойка, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Враховуючи вищевикладене Позивач просить суд стягнути із Відповідача на його користь заборгованість у розмірі 29 183,71 грн. та судовий збір.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 справу передано судді Панченко О.М.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2025 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справ.
22.10.2025 через «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Постригань Т.Л. надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог зважаючи на таке. По перше, вважає, що Договір не був вчинений у письмовій формі, так як він не підписаний його стороною (сторонами), або підписаний особою що не наділена відповідними повноваженнями, що є самостійною причиною відмови в позові. По друге, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач мав законне право 19.12.2024 року займатися діяльністю по видачі кредитів фізичним особам. По третє, додатком до позовної заяви є незрозумілий документ під назвою "Інформація отримана з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача", де зазначено Номер телефону Позичальника: НОМЕР_1 , що не співпадає з телефоном в договорі НОМЕР_2 , який був використаний для підписання одноразовим ідентифікатором. По четверте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення кредитного договору з відповідачем в електронному вигляді з використанням електронного підпису. Також, Позивачем не надано належним чином оформленої виписки з поточного рахунку Кредитодавця НОМЕР_3 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК, що відповідно до п 4.3. договору є обов`язковим фактом підтвердженням погашення кредиту, не надано даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-які інші первинні документи. Вважають, що позивачем заявлена до стягнення сума є повністю необґрунтованою, ним не надані жодні первинні документи (їх засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту, правильність нарахування відсотків, правильність зарахування внесених платежів та наявну суму заборгованості на заявлену дату. У відповідача відсутня можливість спростувати розрахунок по відсоткам, так як позивач не надає його до суду, а надана довідка не є розрахунком. По п`яте, оскільки Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введений воєнний стан, який наразі триває, то нарахування та вимоги по сплаті неустойки (пені, штрафу) в розмірі - 3929.62 грн за кредитним договором є безпідставною. По шосте, щодо комісії то зазначає, що як супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за кредитом у розмірі 3600.00 теж не підлягають задоволенню. Окрім того, загальна сума отриманих оплат по договору становить 38750,79 грн., але знову ні доказів ні розрахунків матеріали справи не містять. Просять Суд врахувати, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Таким чином, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
28.10.2025 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій заперечує викладене у відзиві з огляду на таке. Щодо форми договору, то зазначає, що Кредитний договір №19.12.2024-100000757 від 19.12.2024 р. було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Щодо підписання договору та ідентифікації, то відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку Також, для підтвердження укладення електронного кредитного договору від 19.12.2024 року № 19.12.2024-100000757 з ТОВ "Споживчий центр додаємо до Відповіді на відзив Довідку, що підтверджує факт надсилання одноразових ідентифікаторів на номер телефону, що передбачений у заявці договору. Щодо видачі коштів, то що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4441-11XX-XXXX-9108., який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 19.12.2024-100000757 від 19.12.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору, то від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. Щодо відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинного законодавства. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти розміру процентної ставки, передбаченої в кредитному договорі, зазначаючи що розмір процентної ставки не відповідають вимогам розумності та справедливості. У зв`язку з чим, повідомляємо що законом України "Про споживче кредитування" передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Відповідно до умов кредитного договору, розмір денної процентної ставки складає 1%, що відповідає вимогам чинного законодавства, отже нарахування процентів за даною процентною ставкою є легітимним та застосовним. Щодо розрахунку заборгованості, то ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.10.2025 14 фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору Відповідач не заявляла. Щодо комісії, то комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, відтак неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Зважаючи на викладене, Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
30.10.2025 року від представника відповідача - адвоката Постригань Т.Л. через «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, а також стягнути на користь Відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.
07.11.2025 року через «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Постригань Т.Л. надійшли додаткові пояснення в яких зазначає, що Позивачем неправомірно обліковано заборгованість у розмірі 29 183,71 грн. та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду відзив та заперечення у яких просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, 19.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 19.12.2024-100000757, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 24 000 грн. 00 коп. строком на 140 днів з дати його надання. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Комісія - 15% від суми Кредиту та дорівнює 3 600,00 грн. та розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Відповідачем електронним цифровим підписом підписано, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 24 000 грн. 00 коп., отже акцептовано умови Договору.
Відповідачем ОСОБА_1 під час укладання кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку.
Судом встановлено, що Пропозиція про укладення Кредитного договору (оферта) (Кредитної лінії), Заявка Кредитного договору № 19.12.2024-100000757 (Кредитної лінії), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (Акцепт) Кредитного договору № 19.12.2024-100000757 (Кредитної лінії), Інформаційне повідомлення позичальника підписані відповідачем ОСОБА_1 з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором А 177. Підписанням відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Згідно підтвердження ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №307-0610 від 06.10.2025 було успішно перераховано 19.12.2024 року на картковий рахунок № НОМЕР_4 - 24 000 грн. Призначення: видача за договором кредиту № 19.12.2024-100000757.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.12.2024-100000757 від 30.10.2024 року, заборгованість ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) по кредитному договору № 19.12.2024-100000757 від 19.12.2024 складає: 4 534,68 грн. основний борг; 17 119,41 грн. проценти; 3 600,00 грн. комісія; 3 929,62 грн. неустойка. Разом 29 183,71 грн.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
В позовній заяві позивач вказує, що станом на дату подання позову у відповідача наявна заборгованість у розмірі 29 183,71 грн., що складається із тіла кредиту у розмірі 4 534,68 грн. та процентів у розмірі 17 119,41 грн., 3600,00 комісії та 3 929,62 неустойки.
При цьому, до позовної заяви позивачем додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором згідно з якою проценти по кредиту нараховані за період з 19.12.2024 по 07.05.2023.
Відповідно до умов договору від 19.12.2024, позичальнику надано кредит у розмірі 24 000,00 грн. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Згідно п.3 Заявки на укладення кредитного договору від 19.12.2024, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, сторони погодили, що строк надання кредиту - 140 дня з дати його надання.
Так, згідно п. 6 заявки на укладення кредитного Договору від 19.12.2024, сторони погодили застосування фіксованої незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку
Позивачем в довідці-розрахунку заборгованості за кредитним договором зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за процентами складає 17 119,41 грн., при цьому детального розрахунку нарахування процентів суду не надано.
Окрім того, як зазначає Позивач та не заперечується Відповідачем, останньою були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова оплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 2 649,50 грн. від 03.01.2025 р.; 5 000,00 грн. від 26.01.2025 р.; 5 000,00 грн. від 27.01.2025 р.; 1 101,29 грн. від 30.01.2025 р.; 3 000,00 грн. від 06.02.2025 р.; 5 000,00 грн. від 13.02.2025 р.; 5 000,00 грн. від 11.03.2025 р.; 5 000,00 грн. від 02.04.2025 р.; 3 000,00 грн. від 08.04.2025 р.; 2 000,00 грн. від 10.04.2025 р.; 2 000,00 грн. від 24.04.2025 р., а всього на суму 38 750,79 грн.
З 22 листопада 2023 року прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». 
Зокрема, ст. 8 Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. 
Водночас, п. 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. 
Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно); з 21.08.2024 - 1%. 
Оскільки договір №19.12.2024-100000757 про надання споживчого кредиту укладений 19.12.2024р, тобто після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому застосуванню підлягає законодавче обмеження максимального розміру денної процентної ставки у розмірі не більшому, ніж 1%. 
При цьому, не слід ототожнювати поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку(ки) в день, які встановлені в Кредитному договорі, укладеному сторонами. 
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 
Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою, визначеною у ч.4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t * 100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях. 
Тобто, умови договору кредиту, а саме загальні витрати за споживчим кредитом, загальний розмір кредиту, строк кредитування повинні бути розраховані в договорі таким чином, щоб денна процентна ставка не перевищувала 1 %. 
Якщо умови договору визначені таким чином, що за розрахунком денної процентної ставки остання перевищує визначену законом межу за відповідний період, то стягнення будь-яких витрат за споживчим кредитом є неможливим, оскільки умови договору кредиту, які визначають такі витрати, у тому числі, процентну ставку в день, є нікчемними. 
Так, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Суд, ознайомившись із розрахунком сторони Відповідача приходить до такого.
Сума загального розміру кредиту - 24 000.00 грн.; Загальна сума отриманих оплат Позивачем від Відповідачки по договору становить - 38 750,79 грн. Основний борг по тілу кредиту станом на дату пред`явлення позову до суду - 4 534.68 грн. Отже, 24 000,00 - 4 534,68 = 19 465,32 грн., які було спрямовано на погашення тіла кредиту. 
Відповідно, 38 750,79 - 19 465,32 = 19 285,47 грн. спрямовано на погашення загальних витрат окрім тіла кредиту. 
Залишок витрат відповідно до позовної заяви. - 17 119.41 грн проценти; 3 600 грн комісія за надання кредиту; - 3 929,62 грн неустойка;
Отже, всього загальні витрати за споживчим кредитом: 19 285,47 + 17 119,41 + 3600,00 + 3929,62 = 43 934,50 грн. 
В даному випадку, денна процентна ставка (ДПС) розраховується таким чином: (43 934,50 грн. / 24 000.00 грн. ) / 140 дні * 100 % = 1,3076 % в день. 
Оскільки денна процентна ставка (1,3076 %) за договором про надання споживчого кредиту №19.12.2024-100000757, перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений законом (1 %), відтак, умови договору, які впливають на розрахунок денної процентної ставки є нікчемними. 
Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості Враховуючи суму кредиту 24 000,00 грн. та загальну суму отриманих оплат 38 750,79 грн. зобов`язання ОСОБА_1 відсутні.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи відповідно до статті 79 ЦПК України.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Щодо вимог сторони Відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного.
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів Відповідача ОСОБА_1 здійснювала - адвокат Постригань Т.Л. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 07.08.2025 року.
Окрім того, на підтвердження понесених витрат до суду наданоРозрахунок (детальний опис послуг) від 29.10.2025 року на суму 12 000,00 грн. та Акт юридичних (консультаційних) послуг від 29.10.2025 року за договором про надання правничої допомоги (надання юридичних (консультаційних) послуг) від 07.08.2025 р.
Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд приходить до висновку що розумним розміром стягнення витрат на правничу допомогу у даному випадку буде сума - 3 000 грн.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються - на позивача;
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2026 у відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.М. Панченко