ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2026 р. Справа№ 911/3061/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,
представників сторін: 
представників сторін:
від позивача: Усик М.Г.
від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" 
на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.07.2025 (повний текст складено 13.10.2025)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром"
про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню
у справі № 911/3061/24 (суддя Христенко О.О.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром"
про стягнення 120 229,20 грн
та за зустрічним 
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром"
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання недійсним пункту 6.1 договору від 15.05.2024,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
24.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" (далі - Товариство) сформувало у системі «Єлектронний суд» заяву (вх. № 5753) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (далі - заява), у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі №911/3061/24.
На обґрунтування поданої заяви Товариство посилається на умови укладеного ним з Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - ВЧ) договору №130/ВОЗ-2024 від 15.05.2024, зокрема на п. 13.11, згідно з яким за порушення передбачених розділом 6 (прострочення поставки понад 30 календарних днів) умов договору замовник не повертає забезпечення виконання умов договору, внесене постачальником, та залишає за собою право одержати задоволення своїх грошових вимог, передбачених умовами цього договору, за рахунок грошових коштів, переданих постачальником у забезпечення виконання договору.
На виконання договору Товариство сплатило забезпечувальний платіж у розмірі 99 450,00 грн. Рішенням суду від 10.02.2025 у справі №911/3061/24 було присуджено до стягнення з Товариства на користь ВЧ 46 519,20 грн пені, 73 710,00 грн штрафу та 3 028,00 грн судового збору, а всього 123 257 20 коп. 
Товариство вважає, що в силу положень п. 13.11 договору зазначене є підставою для неповернення постачальнику сплаченого ним забезпечення виконання у розмірі 99 450,00 грн.
Товариство повідомляє, що на виконання судового рішення від 10.02.2025 у справі №911/3061/24 сплатило 23 807,20 грн, а тому зарахованою вважається сума у згаданому розмірі 123 257,20 грн (99 450,00 грн + 23 807,20 грн). А отже, на думку Товариства, судовий наказ у справі № 911/3061/24 виконано ним у добровільному порядку в повному обсязі.

Позиції учасників справи.
Заперечуючи проти задоволення заяви Товариства, ВЧ зазначає, що Товариство дійсно у добровільному порядку сплатило 23 807,20 грн, однак, оскільки загальна сума стягнення разом із судовим збором за рішенням Господарського суду Київської області від 10.02.2025 у справі №911/3061/24 становить 123 257,20 грн, невиконаною Товариством залишилася частина рішення у розмірі 99 450,00 грн.
На думку ВЧ, подана Товариством заява про зарахування однорідних вимог не свідчить про припинення зобов`язання за договором шляхом їх зарахування у зв`язку з наявними запереченнями військової частини.
ВЧ також зазначає таке. Умовами п. 13.11 договору сторони передбачили, що замовник у випадку порушення виконавцем умов договору залишає за собою право задовольнити свої грошові вимоги за рахунок наданого виконавцем забезпечення. При цьому формулювання «залишає за собою право» передбачає право вибору дій замовника (ВЧ) у цій ситуації - або задовольнити вимоги за рахунок даного забезпечення, або стягнути їх з порушника умов договору в судовому порядку. 
У цьому випадку ВЧ скористалась таким своїм правом та задовольнила вимоги щодо сплати неустойки шляхом звернення до суду про її стягнення, а не шляхом задоволення цих вимог за рахунок забезпечення виконання договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.07.2025 заяву б/н від 24.06.2025 (вх. № суду 5753) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №911/3061/24, задоволено частково. Визнано наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі №911/3061/24 про стягнення з Товариства на користь ВЧ 46 519,20 грн пені, 73 710,00 грн штрафу, 3 028,00 грн судового збору таким, що частково не підлягає виконанню в сумі 23 807,20 грн. В іншій частині у задоволенні заяви Товариства б/н від 24.06.2025 відмовлено.
Розглянувши подану Товариством заяву, суд встановив, що згідно з п. 13.9 Договору №130/В03-2024 від 15.05.2024 не пізніше дати укладання договору постачальник перераховує на розрахунковий рахунок замовника забезпечення виконання договору - грошові кошти в розмірі 5 % ціни, вказаної в п. 4.1 договору. Товариство на виконання п. 13.9 договору сплатило ВЧ забезпечувальний платіж у розмірі 99 450,00 грн. 
У п. 13.11 договору №130/В03-2024 від 15.05.2024 сторони погодили, що за порушення умов договору, передбачених розділом 2 (щодо якості та безпечності) або розділом 6 (прострочення поставки понад 30 календарних днів) договору замовник не повертає забезпечення виконання умов договору, внесеного постачальником, та залишає за собою право одержати задоволення своїх грошових вимог, передбачених умовами цього договору, за рахунок грошових коштів, переданих постачальником у забезпечення виконання договору.
При цьому «залишає за собою право» означає, що суб`єкт зберігає за собою можливість реалізувати певну дію, можливість, або ж відмовитися від неї на свій розсуд, відповідно до чинних обставин або подальших рішень, не будучи зобов`язаним одразу ж вчиняти цю дію. Це формулювання вказує на збереження свободи вибору та гнучкості в майбутніх діях, а не на негайне виконання дії.
За висновком місцевого суду, зазначене вказує на те, що особа зберігає за собою можливість, але не зобов`язання скористатися цим правом.
ВЧ (замовник за договором) звернулась за захистом свого порушеного права до суду та подала позов до Товариства (постачальник за договором) про стягнення 46 519,20 грн пені та 73 710,00 грн штрафу за порушення строків поставки товару за договором. 
У відзиві на позовну заяву питання щодо покриття штрафу та пені сумою забезпечення виконання договору, сплаченою Товариством, відповідач не порушував.
У цьому випадку подана заявником заява про зарахування однорідних вимог не свідчить про припинення зобов`язання за договором шляхом їх зарахування у зв`язку наявними запереченнями військової частини. 
Суд зауважив, що однією з умов для здійснення зустрічного зарахування є необхідність існування саме зустрічних та однорідних вимог обох сторін, а зазначені вимоги мають бути однорідними та безспірними.
Вимоги ВЧ складають вимоги зі сплати неустойки та судового збору, на підставі рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2025 у справі №911/3061/24 у розмірі 123 257,20 грн. Разом з тим, зустрічні вимоги заявника до ВЧ відсутні.
Суд дійшов висновку, що складена заявником в односторонньому порядку заява про зарахування зустрічних вимог не містить зустрічних та однорідних вимог, що не свідчить про припинення зобов`язання зі сплати неустойки зарахуванням, а тому задовольнив заяву Товариства частково, в сумі 23 807,20 грн, тобто в частині добровільного погашення боржником суми на виконання рішенням суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 04.07.2025, Товариство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви та ухвалити нове рішення про задоволення заяви у відповідній частині та визнати наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі №911/3061/24 таким, що не підлягає виконанню.
Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала в частині відмови у задоволенні заяви є необґрунтованою, прийнятою без повного та всебічного розгляду справи, що є підставою для її скасування. 
На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що додаткове стягнення з Товариства коштів суперечило би умовам укладеного з ВЧ договору, оскільки внесений Товариством забезпечувальний платіж частково компенсує розмір нарахованої позивачем неустойки за неналежне виконання Товариством своїх зобов`язань. 
Заперечуючи проти висновків місцевого суду в частині, що стосується заяви про зарахування зустрічних вимог, скаржник зазначає, що така заява є одностороннім правочином. Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, наявний спір щодо суми зобов`язання, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Заява про зарахування використовується як спосіб захисту права боржника, що дозволяє уникнути подвійного виконання та забезпечує баланс інтересів сторін.

Позиції учасників справи.
ВЧ надала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує та наводить доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін як законну та обґрунтовану.

Товариство надало письмові пояснення, у яких зазначає, що розглядаючи подану ним заяву місцевий суд не повно з`ясувати обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3061/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.07.2025 до надходження матеріалів справи №911/3061/24.
27.10.2025 матеріали справи №911/3061/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.07.2025 у справі №911/3061/24. Розгляд справи призначено на 01.12.2025.
Судове засідання призначене на 01.12.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 призначено судове засідання на 22.12.2025.
Колегія суддів у судових засіданнях 22.12.2025 та 14.01.2026 протокольно оголошувала перерву у розгляді справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 задоволено заяву представника Товариства адвоката Дяковського О.С. про участь у судовому засіданні, призначеному на 27.01.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
У провадженні Господарського суду Київської області знаходилась справа №911/3061/24 за позовом ВЧ до Товариства про стягнення 120 229,20 грн та за зустрічним позовом Товариства до ВЧ про визнання недійсним пункту 6.1 договору від 15.05.2024.
Суд встановив, що 15.05.2024 ВЧ та Товариство уклали договір №130/ВОЗ-2024, за умовами п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари. Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в додатку №1 до цього договору. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 10.02.2025 у справі №911/3061/25 первісний позов ВЧ до Товариства задоволений повністю: присуджено до стягнення з Товариства на користь ВЧ 46 519,20 грн пені, 73 710,00 грн штрафу, 3 028,00 грн судового збору; у задоволенні зустрічного позову Товариства до ВЧ у справі №911/3061/24 відмовлено повністю. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 у справі №911/3061/24 рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2025 залишено без змін. 
19.06.2025 на виконання зазначеного рішення Господарський суд Київської області видав наказ.
24.06.2025 від Товариства надійшла заява про визнання наказу Господарського суду Київської області від 19.06.2025 таким, що не підлягає виконанню.
Обґрунтування та вимоги цієї заяви наведені вище за текстом цієї постанови.
Розглядаючи подану Товариством заяву, суд встановив, що у п. 13.11 договору сторони погодили, що за порушення умов договору, передбачених розділом 2 (щодо якості та безпечності) або розділом 6 (прострочення поставки понад 30 календарних днів) договору, замовник не повертає забезпечення виконання умов договору, внесеного постачальником, та залишає за собою право одержати задоволення своїх грошових вимог, передбачених умовами цього договору, за рахунок грошових коштів, переданих постачальником у забезпечення виконання договору. 
В рамках даного договору Товариство сплатило забезпечувальний платіж в сумі 99 450,00 грн, що сторони не заперечують. 

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Тобто ст. 328 ГПК України містить вичерпний перелік підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема, якщо наказ видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Частинами 1, 3 ст. 327 ГПК України унормовано, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Так, судовим рішенням у справі, що розглядається, було встановлено неналежне виконанням відповідачем свого зобов`язання за укладеним з ВЧ договором в частині своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивач правомірно нарахував пеню та штраф у розмірах, присуджених до стягнення.
Забезпечувальний платіж - це кошти, які одна сторона договору сплачує іншій для гарантування виконання умов угоди. Його основна функція - забезпечити виконання зобов`язань, а не оплату послуг чи товарів. Забезпечувальний платіж повертається після виконання умов договору.
Додаткове стягнення з постачальника забезпечувальних коштів суперечить умовам укладеного договору та призводить до подвійного стягнення штрафних санкцій.
За змістом п. 13.11 укладеного договору забезпечувальний платіж не повертається у випадку заборгованості за договором і несплати штрафних санкцій. 
Внесений Товариством забезпечувальний платіж у розмірі 95 450,00 грн частково компенсує розмір неустойки, нарахованої ВЧ за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань. 
Також у добровільному порядку Товариство сплатило ВЧ 23 807,20 грн, що сторони не заперечують.
За таких обставин грошові зобов`язання Товариства перед ВЧ відсутні.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Окремо колегія суддів бере до уваги і те, що ВЧ забезпечувальний платіж не повернула і навіть (з урахуванням цілком позитивного для неї судового рішення) не висловила намір його повернути, вдаючись виключно до безпредметної риторики про те, що формулювання «залишає за собою право» передбачає право вибору дій замовника (ВЧ) у цій ситуації - або задовольнити вимоги за рахунок даного забезпечення, або стягнути їх з порушника умов договору в судовому порядку. За таких умов отриманий і неповернутий ВЧ забезпечувальний платіж перетворюється на суму безпідставного збагачення.
Переглядаючи справу, апеляційний суд також зважає на принципи процесуальної економії та верховенства права, за якими судове рішення має бути не лише законним, а й справедливим.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що заява Товариства про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 23 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала суду першої інстанції про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, до зазначеного переліку не відноситься, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Судові витрати.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Військову частину.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.07.2025 у справі №911/3061/24 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 04.07.2025 у справі №911/3061/24 скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" б/н від 24.06.2025 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №911/3061/24 (пункт 3 резолютивної частини).

3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" б/н від 24.06.2025 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі №911/3061/24 задовольнити.

4. Викласти резолютивну частину ухвали Господарського суду Київської області від 04.07.2025 у справі №911/3061/24 в такій редакції: 

« 1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" б/н від 24.06.2025 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі №911/3061/24 задовольнити повністю.
2. Визнати наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі №911/3061/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" (08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-В, оф. 5, ідентифікаційний код 45129278) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 46 519,20 грн (сорок шість тисяч п`ятсот дев`ятнадцять гривень двадцять копійок) пені, 73 710,00 грн (сімдесят три тисячі сімсот десять гривень нуль копійок) штрафу, 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок) судового збору таким, що не підлягає виконанню.».

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА Торгпром" (08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-В, оф. 5, ідентифікаційний код 45129278) 2 422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

7. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 29.01.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова