Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________  Справа № 299/5853/25
Номер провадження 2/299/2151/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
29.01.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючий - суддя Кашуба А.В.
при секретарі судового засідання – Чернянчук К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, 

В С Т А Н О В И В :

25.11.2025 ОСОБА_1 подала до суду вказану позовну заяву.
Просить суд ухвалити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання двох дітей у розмірі по 6000 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками двох дітей, яких народили, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Стосунки між сторонами припинилися і вони проживають окремо. Діти проживають разом із матір`ю, перебувають виключно на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні та забезпеченні дітей, не спілкується з дітьми, місце роботи, офіційний дохід та спосіб життя невідомі. 
Відзив не подано. 
У судове засідання на судовий розгляд справи сторони не з`явилися.
Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала, просила задовольнити.
Судова повістка, направлена відповідачу за адресою реєстрації його проживання, повернута без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомлено. Жодних заяв не надходило. Відзив не подано.
Справу розглянуто на підставі наявних у справі доказів (заочний розгляд), відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вирішив наступне.
Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками двох дітей, яких народили, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 10.10.2017), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 16.11.2015).
Встановлено, що ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 07.07.2025 у Виконавчому комітеті Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області, Актовий запис №14, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_8 ».
Зі слів позивачки, вона припинила стосунки із батьком дітей ОСОБА_9 , він проживає окремо, а їх двоє спільних дітей залишилися проживати разом із нею, вона займається організацією їх побуту, піклується про їх зростання, здоров`я та розвиток, забезпечує умови для виховання та навчання, утримує дітей матеріально.
Зі слів позивачки, батько дітей не бере матеріальної участі у їх утриманні, не спілкується із дітьми, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їх життям та здоров`ям. 
Місце роботи, офіційний дохід та спосіб життя відповідача позивачці невідомі. 
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Тому вирішення питання про виконання обов`язку батьків утримувати дітей є пріоритетним та невідкладним.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Відповідно до ст.80, 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
За таких обставин, вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини - є обґрунтованими.
Згідно ст. 183 ч.1 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.
Позивач обрав спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Розмір прожиткового мінімуму у 2025 році для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. 
Суд констатує, що прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби дитини у матеріальній допомозі. У сучасних умовах утримання дітей шкільного віку вимагає значних матеріальних витрат. У суду нема сумнівів у тому, що позивачка несе матеріальні витрати на утримання дітей і несе значно більші витрати на їх утримання, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на місяць. Суду очевидно, що грошове утримання на рівні половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно – це сума, яка не може навіть вкупі з рівноцінною матеріальною участю іншого з батьків забезпечити дитині рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дана обставина є загальновідомою, суд визнає її такою, що не потребує доведення.
Сім`я охороняється державою, однак охорона не має передбачати надмірне регулювання приватної сфери, втручання у сімейні відносини через установлення обмеження розміру аліментів на утримання дітей прожитковим мінімумом, який є базовим соціальним стандартом. Таке обмеження нівелює саму суть цього права та містить ознаки надмірного регулювання державою сімейного життя. До аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України у справі № 1-1/2023(72/23).
Виходячи із міркувань Конституційного Суду України у цій справі, можна дійти висновку, що невиправданим є законодавче обмеження розміром прожиткового мінімуму розміру аліментів на утримання дитини, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на матеріальне утримання дитини та забезпечення такого утримання у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію в залежності від можливості отримувача аліментів отримати інформацію про доходи платника).
Відповідач є молодим чоловіком. Суд не сумнівається, що відповідач усвідомлює свій обов`язок та розуміє розмір витрат на матеріальне утримання дітей шкільного віку, витрат на піклування про їх здоров`я, фізичний та інтелектуальний розвиток. 
Слід також врахувати, що діти проживають разом із матір`ю, яка самостійно без участі батька організовує побут дітей, піклується про їх здоров`я, забезпечує їх навчання, фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток. Це потребує значного людського фізичного та психічного ресурсу: особистої залученості та часу. Тому вона суттєво обмежена у можливості своєю власною працею отримувати активний дохід. Високоймовірно, що сторони не рівні у своїх можливостях.
Разом із цим, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не має підтвердженої інформації про достатність заробітку (доходу) платника аліментів.
Тому позов в частині розміру аліментів слід задовольнити частково.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Відтак, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду у 2025 році із майновим позовом за позовною вимогою про стягнення аліментів на дату подання позову – 1211,20 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, п.15.5 п.15 ч.1 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у розмірі по 5000 грн (п`ять тисяч гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи із 25.11.2025 до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Відповідач може подати до суду, який розглянув справу, заяву про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду або протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_2 . 
Головуючий	  Кашуба А. В.