Суддя ОСОБА_1 
Справа № 644/2885/25 
Провадження № 1-кп/644/122/26 
03.02.2026

ВИРОК
Іменем України

03 лютого 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі: 
головуючої судді - ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 , 
законного представника малолітньої потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,
представника малолітньої потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення Індустріального районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024220000001273 від 06.11.2024, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області Роменського району с. Великі Бубни, українця, громадянина України, одруженого, з середньо - технічною освітою, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом установлено, що 05.11.2024 близько 15 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом - обвинувачений/підсудний/ ОСОБА_7 ) керував технічно справним автомобілем «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по вулиці Миру зі сторони проспекту Архітектора Альошина у напрямку проспекту Героїв Харкова у м. Харкові. 
Під час руху через перехрестя вулиці Миру і проспекту Індустріального (на території Немишлянського району), діючи необережно, рухався на заборонений для нього сигнал світлофору, чим грубо порушив вимоги п.п. 8.7.3 «е», та п. 8.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі за текстом - ПДР України), за приписами яких: «Сигнали світлофора мають значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух» (п.п. 8.7.3 ПДР України) та «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів» (п. 8.10 ПДР України), та не зупинився, щоб надати дорогу транспорту (автомобілю «MERCEDES - BENZ A170 СDI», р.н. НОМЕР_2 ), що рухався по головній дорозі на зелений сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «MERCEDES - BENZ A170 СDI», під керуванням ОСОБА_10 , яка рухалась через перехрестя по проспекту Індустріальному зі сторони вулиці Бібліка у напрямку проспекту Героїв Харкова, у результаті чого, в автомобілі «MERCEDES - BENZ A170 СDI», пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради. 
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/591-А/24 від 06.12.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, садно в області лівого тім`яного бугра, підшкірної гематоми тім`яної ділянки зліва, перелом лобної і тім`яної кісток, епідуральних і субдуральних крововиливів лівої лобної частки, забій головного мозку. 
Отже, судом установлено, що порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_7  виразилося у тому, що він керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , під час під`їзду до перехрестя, при включеному сигналі світлофора, що забороняє рух, в порушення п.п. 8.7.3 «е», та п. 8.10 ПДР України, не зупинився перед перехрещуванною проїзною частиною та продовжив рухатися на заборонений для нього сигнал світлофору, а не зупинився, щоб надати дорогу автомобілю «MERCEDES - BENZ A170 СDI», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого допустив зіткнення з ним, що спричиненні вищевказані наслідки. За наведених обставин, дії водія ОСОБА_7  згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/6815-ІТ від 24.03.2025, № СЕ-19/121-25/6822-ІТ від 25.03.2025 перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили. 
Отже, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

1.1.Правова позиція сторони обвинувачення.
1.1.1.Правова позиція сторони обвинувачена відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що визнання винуватості ОСОБА_7  у повному обсязі та надання стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та є достатніми для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави обґрунтовано визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Крім цього, прокурор звернув увагу суду на те, що ОСОБА_7  повністю визнає свою вину, під час судового засідання щиро розкаявся, висловив жаль за свої дії, неодноразово вибачався перед представниками потерпілої, відшкодував законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_4 - батьку ОСОБА_5 матеріальну та моральну шкоду, що підтвердили представники ОСОБА_4 , та про що ОСОБА_7 надав до суду відповідну нотаріальну завірену заяву (а.с. 265), та вважав, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття обвинуваченого, відшкодування шкоди завданої у повному обсязі потерпілій, а також його послідовну позицію щодо визнання винуватості, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та просив суд здійснити розгляд справи згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вважав за можливе призначити ОСОБА_7  покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортним засобом, з подальшим застосуванням ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7  від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки визначені п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.
1.1.2.Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах малолітньої потерпілої та цивільного позивача на підставі ордеру серії ВІ № 1297654 від 25.04.2025 (а.с. 34, 35, 36-38), та її законний представник - батько ОСОБА_5 , що підтверджується повторно виданим 16.01.2018 свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 (а.с. 50) та постановою слідчого СРЗуСТ СУ ГУ НП в Харківській області про визнання законного представника потерпілої від 10.12.2024 (а.с. 249) підтримали обвинувачення у повному обсязі, за власним бажанням відмовились від цивільного позову, про що суду надали відповідну заяву від 23.01.2026 (а.с. 221), обгрунтовуючи її тим, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував у повному обсязі матеріальну та моральну шкоду вартість якої узгоджена між сторонами, у зв`язку з цим у потерпілої сторони відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 . Крім цього, адвокат ОСОБА_6 та законний представник потерпілої ОСОБА_5 не заперечував проти розгляду кримінального провадження № 12024220000001273 від 06.11.2024 згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КК України, а також підтвердили, що їм роз`яснено наслідки такого розгляду за ч. 3 ст. 349 КПК України, заразом просили суд не карати ОСОБА_7 надто суворо, призначити йому покарання за скоєний злочин, яке не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи його щире каяття стосовно подій ДТП та відшкодування шкоди у повному обсязі. 
1.2. Позиція сторони захисту
1.2.1.Обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінального правопорушення повністю визнав, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та висновках експертних досліджень. Свої дії ОСОБА_7 піддав критичній оцінці, у скоєному щиро розкаявся, вчергове попросив вибачення у батьків малолітньої потерпілої, висловив жаль та сором за вчинені дії та співчуття за свою поведінку. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію прокурора та висловив недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким, зокрема й ним особисто, не оспорюються, запевнив суд, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією його діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, а також зазначив, що розуміє, що у випадку не дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Також, обвинувачений продемонстрував готовність до сприйняття та виконання будь-якого покарання призначеного судом, заразом просив призначення покарання не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на свій поважний вік 69 років, стан здоров`я, його щире каяття та примирення зі стороною потерпілої, враховуючи повне відшкодування завданої внаслідок злочину шкоди, про що надав відповідну нотаріальну завірену заяву (а.с. 265).
1.2.2.Захисники ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого на підставі ордеру серії АХ № 1324098 від 02.02.2026 (а.с. 223, 224), та адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого на підставі ордеру серії ВВ № 1046406 від 25.06.2025 (а.с. 149,150), підтримали правову позицію свого підзахисного, просили суд врахувати визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, висловлений жаль та сором, вибачення перед потерпілою та її представниками за скоєне, а також повне відшкодування шкоди, що підтверджується наданою до суду завіреною нотаріусом заявою (а.с. 265), також підтримали клопотання прокурора та свого підзахисного про визнання недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, запевнили розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, та підтвердили добровільність позиції сторони захисту і розуміння обмежень щодо оскарження визнаних обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються в апеляційному порядку. Крім цього, захисники ОСОБА_7 просили суд призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, його вік 69 років, стан здоров`я, щире каяття ОСОБА_7 у скоєному, примирення з потерпілою стороною, повне відшкодування завданої внаслідок злочину шкоди, та вважали за доцільне та справедливе призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків згідно зі ст. 76 КК України. 
II.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. 
За наведених вище обставин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення - злочин, яке суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.
III.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів .
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 16.09.2024 (справа 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23) зазначила, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із надходженням клопотання від сторони обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, підтримання вказаного клопотання з боку представників малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , зокрема адвокатом ОСОБА_6 , та її законним представником - батьком ОСОБА_5 , а також беззастережним підтриманням обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисниками - адвокатами ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , суд дійшов переконання про задоволення клопотання прокурора, та, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. 
Заразом, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_7 та представники потерпілої зміст цих обставин, чи не оспорюють їх, і не наполягають на дослідженні всіх доказів у справі, переконався у добровільності їх позиції, роз`яснив обвинуваченому та представникам потерпілої, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи вище викладене, беручи до уваги визнання вини обвинуваченим у вчиненому кримінальному правопорушенні, обставини скоєння якого, викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_7 не піддавав сумніву, правильно розуміє зміст цих обставин, що у суду не викликало сумнівів у добровільності його позиції, тому суд, за згодою ОСОБА_7 , з урахуванням думки прокурора, представника малолітньої потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 , та її законного представника батька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежив обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок їх дослідження, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинуваченого, оголошено та досліджено надані стороною обвинувачення та захисту письмові докази, зокрема документи, що характеризують особу обвинуваченого та заходи забезпечення кримінального провадження за № 12024220000001273 від 06.11.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав та пояснив суду, що 05.11.2024 близько 15:10, керував технічно справним автомобілем «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Миру зі сторони проспекту Архітектора Альошина в напрямку проспекту Героїв Харкова у м. Харкові. Під час руху через перехрестя вулиці Миру і проспекту Індустріального, з власної необережності не зупинився на заборонений для нього сигнал світлофору, щоб надати дорогу транспортному засобу «MERCEDES - BENZ A170 СDI», р.н. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі на зелений сигнал світлофору, у зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «MERCEDES - BENZ A170 СDI», яким керувала ОСОБА_10 , яка рухалась через перехрестя по проспекту Індустріальному зі сторони вулиці Бібліка в напрямку проспекту Героїв Харкова,  в результаті чого, в автомобілі «MERCEDES - BENZ A170 СDI», пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги. Згодом, йому стало відомо, що ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у наслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 12-14/591-А/24 від 06.12.2024. 
Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченого не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь якого характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності. 
Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_7 , суд бере до уваги зокрема й документи, що характеризують особу обвинуваченого, надані стороною обвинувачення та захисту, а також документи заходів забезпечення кримінального провадження за № 12024220000001273 від 06.11.2024, що підтверджується такими дослідженими письмовими доказами:
1.довідкою КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» № 1560 від 31.03.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 225);
2.довідкою КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» № 2365 від 24.03.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 226);
3.інформаційною довідкою на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої старшим ДОП СП ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_12 , згідно якої за час проживання ОСОБА_7 характеризується задовільно. Спиртними напоями не зловживає, зв`язки з особами раніше судимими та які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує, скарг від сусідів на останнього не надходило (а.с. 227);
4.висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість № 3141 від 08.11.2024, згідно якого у гр. ОСОБА_7 алкогольного та наркотичного сп`яніння не виявлено (а.с. 228);
5.вимогою, щодо відомостей про судимості, згідно з якою вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий (а.с. 229);
6.копією паспорта серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_7 зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с. 230-231);
7.довідкою про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-25/6813-ІТ від 21.03.2025 (а.с. 232);
8.довідкою про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-25/6816-ІТ від 21.03.2025 (а.с. 233);
9.довідкою про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-25/6814-ІТ від 26.03.2025 (а.с. 234);
10.довідкою про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-25/6815-ІТ від 24.03.2025 (а.с. 235);
11.довідкою про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-25/6822-ІТ від 25.03.2025 (а.с. 236);
12.актом № 793 здачі-приймання висновку експерта від 19.03.2025 та актом № 793 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 21.01.2025 (а.с. 237-237/на звороті);
13.актом № 792 здачі-приймання висновку експерта від 21.03.2025 та актом № 792 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 21.01.2025 (а.с. 238-238/на звороті);
14.актом № 9964 здачі-приймання висновку експерта від 17.12.2024 та актом № 9964 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 14.11.2024 (а.с. 239-239/на звороті);
15.актом № 9965 здачі-приймання висновку експерта від 17.12.2024 та актом № 9965 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 14.11.2024 (а.с. 240-240/на звороті);
16.актом № 9968 здачі-приймання висновку експерта від 17.12.2024 та актом № 9968 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 14.11.2024 (а.с. 241-241/на звороті);
17.актом № 9961 здачі-приймання висновку експерта від 17.12.2024 та актом № 9961 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 14.11.2024 (а.с. 242-242/на звороті);
18.актом № 9962 здачі-приймання висновку експерта від 17.12.2024 та актом № 9962 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 14.11.2024 (а.с. 243-243/на звороті);
19.актом № 9963 здачі-приймання висновку експерта від 17.12.2024 та актом № 9963 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 14.11.2024 (а.с. 244-244/на звороті);
20.актом № 9957/9958 здачі-приймання висновку експерта від 14.11.2024 та актом № 9957/9958 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта від 19.12.2024 (а.с. 245-245/на звороті);
21.копією посвідчення ХКП № 021800 виданого 05.08.2021, з якого вбачається, що майор поліції ОСОБА_13 є старшим психологом ВПЗ УКЗ (а.с. 246);
22.постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_14 про залучення педагога (психолога) до слідчих (розшукових) дій за участю неповнолітнього (малолітнього) потерпілого від 10.12.2024, залучено психолога ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_13 до участі у допиту потерпілої малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 247-248);
23.постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_14 про визнання законного представника потерпілої від 10.12.2024, залучено до кримінального провадження № 12024220000001273 від 06.11.2024 законного представника потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 249-250);
24.постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_14 від 13.12.2024, змінено кваліфікацію складу кримінального правопорушення по кримінальному провадженні № 12024220000001273 від 06.11.2024 з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 251);
25.ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 накладено арешт, з забороною розпорядження та користування, на майно: автомобіль «MERCEDES-BENZ A170 CDI» р.н. НОМЕР_2 , належний ОСОБА_10 ; автомобіль «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 (а.с. 252-253);
26.постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_14 від 06.11.20224 про визнання речових доказів, автомобіль «MERCEDES-BENZ A170 CDI» р.н. НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12024220000001273 від 06.11.2024 (а.с. 254);
27.постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_14 від 06.11.20224 про визнання речових доказів, автомобіль TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12024220000001273 від 06.11.2024 (а.с. 255);
28.копією посвідчення водія серії НОМЕР_5 виданого на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 256);
29.копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та копією посвідчення водія серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_7 (а.с. 257);
30.витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого кримінальне провадження № 12024220000001273 зареєстроване 06.11.2024 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 258);
31.копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 виданого 07.09.2016 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 259);
32.довідкою КНП «Міська поліклініка № 9» ХМР від 26.12.2025, згідно якої ОСОБА_7 знаходися на амбулаторному лікуванні з 22.11.2025 по 26.12.2025 (а.с. 260);
33.довідкою КНП «Міська поліклініка № 9» ХМР від 22.12.2025, з якої вбачається що ОСОБА_7 має діагноз: основний К86 Гупертонія неускладнена. Коментар: Гіпертонічна хвороба ІІ ст, криз від 22.12.2025 (а.с. 261);
34.медичними довідками щодо стан здоров`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 262-264); 
35.заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , батьками малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченою приватним нотаріусом 23.01.2026 за № 43,44, з якої вбачається, що будь-яких фінансових, матеріальних, майнових та моральних претензій до ОСОБА_7 , у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою за участю водія ОСОБА_7 , що сталася 05.11.2024, не мають та у подальшому не матимуть (а.с. 265).
Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, зважаючи на позицію учасників судового провадження щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, надано та досліджено не було.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Порушень вимог ст.87 КПК України судом не встановлено, тому, суд дійшов переконання, про належність, допустимість, достовірність безпосередньо досліджених доказів у судовому засіданні, їх узгодженість між собою та іншими доказами у справі, що в сукупності є достатнім для належної правової оцінки дій обвинуваченого, визнання його вини, а, також для вивчення та дослідження особи обвинуваченого. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, так 05.11.2024 близько 15 години 10 хвилин, де ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по вулиці Миру зі сторони проспекту Архітектора Альошина у напрямку проспекту Героїв Харкова у м. Харкові, та з власної необережності, в порушення вимог п.п. 8.7.3 «е», та п. 8.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, рухаючись на заборонений для нього сигнал світлофору через перехрестя вулиці Миру і проспекту Індустріального, не зупинився, щоб надати дорогу транспорту (автомобілю «MERCEDES - BENZ A170 СDI», р.н. НОМЕР_2 ), що рухався по головній дорозі на зелений сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «MERCEDES - BENZ A170 СDI», під керуванням ОСОБА_10 , яка рухалась через перехрестя по проспекту Індустріальному зі сторони вулиці Бібліка у напрямку проспекту Героїв Харкова, у результаті чого, в автомобілі «MERCEDES - BENZ A170 СDI», пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/591-А/24 від 06.12.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, садно в області лівого тім`яного бугра, підшкірної гематоми тім`яної ділянки зліва, перелом лобної і тім`яної кісток, епідуральних і субдуральних крововиливів лівої лобної частки, забій головного мозку. 
Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - злочині, не оспорює фактичні обставини справи та правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, за яке до нього необхідно застосувати покарання передбачене санкцією відповідної статті КК України.
IV.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання , мотиви призначення
покарання
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Судом враховано, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, зокрема: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Суд зважає, що у рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.
Вивченням особи обвинуваченого, судом установлено, що ОСОБА_7 народився  ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Великі Бубни Роменського району Сумської області, за національністю українець, громадянина України (а.с. 88), одруженого на ОСОБА_15 (а.с. 89/на звороті), з середньо - технічною освітою, пенсіонера з 07.09.2026, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 виданого 07.09.2016 (а.с. 259), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 89/на звороті), на раніше не судимого (а.с. 229), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 226, 225), за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується задовільно. Спиртними напоями не зловживає, зв`язки з особами раніше судимими та які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує, скарг від сусідів на останнього не надходило, що підтверджується інформаційною довідкою, виданою старшим ДОП СП ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області (а.с. 227). 
Суд враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, покарання, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. 
Відповідно до обвинувального акту від 31.03.2025, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 під час досудового розслідування не встановлено, заразом під час судового розгляду справи ОСОБА_7 беззаперечно та дійсно визнав свою вину за обставин, які ставляться йому в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно та без утаювання розкривав суду усі відомі йому обставини вчиненого діяння, неодноразово засуджував свою поведінку, надаючи їй відверту негативну оцінку, неодноразово виражав щирий жаль та співчуття з приводу цього, осуджуючи свою поведінку, просив вибачення у представників малолітньої потерпілої, її батьків, та відшкодував шкоду завдану своїми протиправними діями, що підтверджено представниками потерпілої під час судового слухання, та про що також надано відповідну нотаріально завірену заяву (а.с. 265). 
Судом враховано правовий висновок Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 в справі № 457/529/20, з якого вбачається, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. 
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 кримінальне провадження № 629/847/15-к).
Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судових засідань пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , дійшов переконання, що підсудний дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, повно розкриває деталі скоєного задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин, що мають значення для справи, щиро засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності підсудного, який виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняте будь-яке покарання призначене судом. 
З урахуванням наведеного, враховуючи думку прокурора, а також висловлену правову позицію представників малолітньої потерпілої, про визнання щирого каяття обвинуваченим та вжиття ним заходів з метою компенсування наслідків злочину, шляхом відшкодування шкоди, обставинами, що пом`якшують покарання, суд бере до уваги зазначене, та визнає обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття та відшкодування шкоди завданої потерпілій ОСОБА_4 у повному обсязі, що підтверджується заявою про відсутність претензій з боку законних представників потерпілої ОСОБА_4 - батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (а.с. 265), що відповідає ч. 2 ст. 66 КК України. 
Відповідно до обвинувального акта від 31.03.2025, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 у ході досудового розслідування (а.с. 4) та судового розгляду судом не встановлено. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Отже, принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди (див. рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року).
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2021 (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час ухвалення вироку має повних 69 років - досяг пенсійного віку (а.с. 88), з 07.09.2026 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 виданого 07.09.2016 (а.с. 259), раніше не судимий (а.с. 229), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 226, 225), має постійне місце проживання та реєстрації (а.с. 89/на звороті), за яким характеризується задовільно. Спиртними напоями не зловживає, зв`язки з особами раніше судимими та які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує, скарг від сусідів на останнього не надходило, що підтверджується інформаційною довідкою, виданою старшим ДОП СП ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області (а.с. 227), публічно вибачився перед представниками та батьками потерпілої, відшкодував шкоду у повному обсязі (а.с. 265), хворіє на гіпертонічну хворобу II ст. (а.с. 261), кісти нирок (а.с. 262), варикозна хвороба, що потребує оперативного втручання (а.с. 263), відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов переконання, що такі обставини є винятковими і знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, зменшують суспільну небезпеку злочину, тому з урахуванням думки прокурора, представників потерпілої, беручи до уваги думку обвинуваченого та його захисників, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, , заразом суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та доцільність застосування до нього положень ст. 75 КК України і звільнення від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, 
Окрім того, санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує як особу винного, так і суспільно-небезпечні наслідки, що настали внаслідок кримінально протиправних дій обвинуваченого у виді спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що безпосередньо впливає на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер порушених Правил дорожнього руху, заразом з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18. .
Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Суд бере до уваги, що згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 3141 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 08.11.2024 у ОСОБА_7 алкогольних та наркотичних ознак сп`яніння не виявлено (а.с. 228).
Окрім того, у судовому засіданні прокурор просив призначити покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, на що представники потерпілої ОСОБА_4 не заперечували, думку прокурора підтримали також захисники обвинуваченого та просили не позбавляти права керувати транспортними засобами ОСОБА_7 , пояснив що у нього є нагальна необхідність користуватися автомобілем, обумовлена тим, що він часто хворіє, що потребує систематичного відвідування лікарень, а також в умовах військового стану може виникнути життєва потреба залишити м. Харків, яке знаходиться у безпосередній близькості до зони активних бойових дій та перебуває під постійними обстрілами. Адвокат ОСОБА_11 зазначила, що ОСОБА_7 є водієм з досвідом керування автомобілем з 1990 року, і за зазначений період жодних підстав для притягнення обвинуваченого до відповідальності за порушення правил дорожнього руху не було.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Суд бере до уваги, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину (див. те ж рішення КС України, п. 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 1-42/2004). 
Так, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
З урахуванням наведеного вище, на переконання суду, у цьому конкретному випадку призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є співмірним характеру вчиненого та даним про особу обвинуваченого, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008).
Суд наголошує, що повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого. Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
V.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду .
28.04.2025 представником малолітньої позивачки ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_6 , який діє в її інтересах на підставі ордеру серії ВІ № 1297654 від 25.04.2025 (а.с. 34, 35, 36-38), та її законним представником - батьком ОСОБА_5 (а.с. 249) через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надійшов цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в порядку ст. 128 КПК України, предметом якого є: стягнення з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_4 - її батька ОСОБА_5 завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 24 840,00 грн (а.с. 39-66).
23 червня 2025 року через канцелярію суду від цивільного відповідача та обвинуваченого ОСОБА_7 надійшов відзив на цивільний позов про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої, у якому зазначено, що не надано належних доказів, які обґрунтовують заявлену суму моральної шкоди ОСОБА_4 , та зазначив, що обвинувачений готовий відшкодовувати шкоду, але значно у меншому розмірі, яка буде справедливою із урахуванням усіх обставин (а.с. 113-125). 
26.01.2026 представником малолітньої позивачки ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_6 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надано відмову від цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024220000001273 від 06.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 221-222), обгрунтовуючи яку, адвокат зазначив, що 23 січня 2026 року батьки малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , зокрема мати ОСОБА_10 та батько ОСОБА_5 , дійшли згоди про відшкодування їх сім`ї матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у сумі 470 553,00 грн. Цього ж дня, ОСОБА_10 отримали вказану суму коштів в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди від ОСОБА_7 , у зв`язку з цим, ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 не мають жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 , тому користуючись правом, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, ОСОБА_4 , в особі її законного представника ОСОБА_5 , та представника - адвоката ОСОБА_6 відмовляється від позову, розуміючи усі наслідки такої відмови, та просить суд його не розглядати (а.с. 221).
Під час судового засідання 02.02.2026 обвинувачений ОСОБА_7 , який є цивільним відповідачем у справі, підтвердив відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої скоєним ним кримінальним правопорушенням у сумі 470 553,00 грн ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які у свою чергу не мають жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 , про що надав суду відповідну заяву від 23.01.2026, зареєстровану у реєстрі за № 43,44 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_16 (а.с. 265).
Під час судового засідання 02.02.2026 представник малолітньої потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 та її законний представник - батько ОСОБА_5 підтримали надану до суду відмову від цивільного позову у повному обсязі, підтвердили визначені у ній обставини (а.с. 221).
Суд, заслухавши думки учасників процесу, які не заперечували проти поданої представником малолітньої потерпілої та цивільного позивача заяви про відмову від цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024220000001273 від 06.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дослідивши заяву про відмову від цивільного позову та додані на її підтвердження докази, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про прийняття відмови від цивільного позову представника малолітньої позивачки ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_6 , з таких підстав.
За приписами ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.2 ст.61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Зважаючи на викладене, 20.10.2026 ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова цивільний позов адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди прийнято для спільного розгляду з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 195-196).
Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Оскільки процесуальні відносини, пов`язані із вирішенням питання щодо заяви цивільного позивача про відмову від цивільного позову у кримінальному провадженні, нормами КПК України не врегульовані, тому зазначені відносини повинні регулюватись нормами ЦПК України, що не суперечить загальним засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.205 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Отже, судом установлено, що представник малолітньої позивачки ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 , діє в її інтересах на підставі ордеру серії ВІ № 1297654 від 25.04.2025 (а.с. 34, 35) та договору про надання правничої допомоги № 16/04/2025 від 16.04.2025 (36-38), згідно яких адвокат в порядку та на умовах, визначених вказаним договором та чинним законодавством України бере на себе зобов`язання та надавати правову допомогу та здійснювати захист прав та інтересів неповнолітньої потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 12024220000001273 від 06.11.2024 без обмеження повноважень (а.с. 36).
Враховуючи, що підстав для неприйняття заяви представника потерпілої про відмову від поданого ним цивільного позову судом не встановлено, це не суперечить закону й інтересам сторін, а також не порушує прав і законні інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про можливість прийняття відмови від цивільного позову у кримінальному провадженні № 12024220000001273 від 06.11.2024.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Прийняття рішення про закриття провадження в частині цивільного позову КПК не передбачено. Заразом частина 3 згаданої статті у певних випадках надає суду право залишити позов без розгляду.
Отже, враховуючи викладене вище, з урахуванням заяви представника позивачки ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про відмову від цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024220000001273 від 06.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за відсутності заперечень законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , враховуючи думку обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисників про задоволення цієї заяви, у зв`язку з повним відшкодуванням цивільним відповідачем ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, завданої скоєним ним кримінальним правопорушенням у сумі 470 553,00 грн ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які у свою чергу не мають жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 , про що надано до суду відповідну заяву від 23.01.2026, зареєстровану у реєстрі за № 43,44 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_16 (а.с. 265), суд дійшов висновку, керуючись ч. 3 ст. 129 КПК України, про необхідність залишити цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в порядку ст. 128 КПК України, предметом якого є: стягнення з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_4 - її батька ОСОБА_5 завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 24 840,00 грн (а.с. 39-66) без розгляду.
VI.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні (а.с. 4). 
Викривач у кримінальному провадженні відсутній, винагорода викривачу не пропонувалась (а.с. 4).
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 12024220000001273 від 06.11.2024 не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його обрання та застосування.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. 
На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту. 
Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 (а.с. 252) скасувати, після набрання вироком законної сили.
Суд дійшов висновку, що питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення судових експертиз, що підтверджується довідками про витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/121-25/6813-ІТ від 21.03.2025 у сумі 1 591,80 грн (а.с. 232); № СЕ-19/121-25/6816-ІТ від 21.03.2025 у сумі 3 183,60 грн (а.с. 233); № СЕ-19/121-25/6814-ІТ від 26.03.2025 у сумі 3 183,60 грн (а.с. 234); № СЕ-19/121-25/6815-ІТ від 24.03.2025 у сумі 3 183,60 грн (а.с. 235); № СЕ-19/121-25/6822-ІТ від 25.03.2025 у сумі 3 183,60 грн (а.с. 236); актом здачі-приймання висновку експерта № 793 від 19.03.2025 у сумі 16 963,20 грн (а.с. 237); № 792 від 21.03.2025 у сумі 16 963,20 грн (а.с. 238); № 9964 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн (а.с. 239); № 9965 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн (а.с. 240); № 9968 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн (а.с. 241); № 9961 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн (а.с. 242); № 9962 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн (а.с. 243); № 9963 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн (а.с. 244); № 9957/9958 від 14.11.2024 у сумі 13 252,40 грн (а.с. 245),що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ч.2 ст.122 та ч.1, 2 ст.124 КПК України.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Отже, керуючись ст. 100, 122, 124, 174, 331, 337, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз: № СЕ-19/121-25/6813-ІТ від 21.03.2025 у сумі 1 591,80 грн; № СЕ-19/121-25/6816-ІТ від 21.03.2025 у сумі 3 183,60 грн; № СЕ-19/121-25/6814-ІТ від 26.03.2025 у сумі 3 183,60 грн; № СЕ-19/121-25/6815-ІТ від 24.03.2025 у сумі 3 183,60 грн; № СЕ-19/121-25/6822-ІТ від 25.03.2025 у сумі 3 183,60 грн; № 793 від 19.03.2025 у сумі 16 963,20 грн; № 792 від 21.03.2025 у сумі 16 963,20 грн; № 9964 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн; № 9965 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн; № 9968 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн; № 9961 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн; № 9962 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн; № 9963 від 17.12.2024 у сумі 3 786,40 грн; № 9957/9958 від 14.11.2024 у сумі 13 252,40 грн. 
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 на речові докази скасувати, після набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному провадженні № 12024220000001273 від 06.11.2024, після набрання вироком законної сили:
1.Повернути власникам:
1.1. автомобіль «MERCEDES-BENZ A170 CDI» р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 ;
1.2.автомобіль «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , що належитьОСОБА_7 .
Надані суду матеріали кримінального провадження № 12024220000001273 від 06.11.2024
залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі № 644/2885/25.
Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний м. Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_7 - у той же строк з моменту вручення йому копії, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.
Прокурору та обвинуваченому повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.
Суддя      ОСОБА_1