ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/10785/25 Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
при секретарі - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, яким просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2024 року №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01 та №14626/23-00-24-05-01.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Звернув увагу суду, що з 27 березня 2025 року, після отримання листа ГУ ДПС у Черкаській області віл 26 березня 2025 року №7319/23-00-24-05-10, необхідно обраховувати строк звернення для оскарження податкових повідомлень-рішень, оскільки саме цей лист підтверджує повідомлення позивача про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Додатково зазначив про те, що копія рекомендованого поштового відправлення без опису вкладення не є належним доказом направлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 04 жовтня 2024 року.
Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
Також наголосив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2024 року були направлені рекомендованим листом ОСОБА_1 на його адресу та повернулось з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Додатково зверну увагу суду, на те що нормами ПК України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 не передбачено обов`язку зазначати у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізити документів, що направляються.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на підставі акта про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 21 серпня 2024 року №10227/23-00-24-05-01/3852406732 було прийнято податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2024 року №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01.
Податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2024 року №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01 та №14626/23-00-24-05-01 направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 04 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2, яке повернулусь відправнику з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Головне управління ДПС у Черкаській області листом від 26 березня 2025 року №7319/6/23-00-24-05-10 на звернення позивача від 13 березня 2025 року направило останньому матеріали документальної позапланової перевірки, а саме акт від 21 серпня 2024 року №10227/23-00-24-05-01/3852406732 та податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2024 року №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01.
Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
ГУ ДПС у Черкаській області 16 жовтня 2025 року до Черкаського окружного адміністративного суду подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про те, що неотримання позивачем спірних податкових повідомлень-рішень, не є підставою для визнання останніх, як не врученими, водночас до суду із даною позовною заявою позивач звернувся через "Електронний суд" 24 вересня 2025 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Положеннями ч. 1 статті 122 КАС України унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.
В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 1 ст. 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із ч.ч. 1 та 2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Положеннями п. 45.1 ст. 45 ПУ України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Матеріалами справи підтверджується, що предметом оскарження у даній справі є податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2024 року №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем не проводилася процедура адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень.
Вказані вище податкові повідомлення-рішення, рішення надіслані контролюючим органом ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 04 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , проте повернулися відправнику 22 жовтня 2024 року у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 15 серпня 2025 року адреса місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Крім того, вищезазначена адреса зазначена позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі.
На вказану адресу контролюючим органом надсилалися ОСОБА_1 наказ про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце її проведення (рекомендоване відправлення від 12 липня 2024 року №180020011805), а також акт, складений за результатами перевірки (рекомендоване відправлення від 22 серпня 2024 року №0600955053297), проте також повернулися на адресу ГУ ДПС у Черкаській області у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.
З даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції через систему "Електронний суд" 24 вересня 2025 року.
Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку, що оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення були надіслані позивачу за адресою його проживання (податковою адресою) рекомендованим листом з повідомленням про вручення 04 жовтня 2024 року, проте повернулися на адресу ГУ ДПС у Черкаській області 22 жовтня 2024 року у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, то вважається, що таке поштове відправлення фактично вручене відповідно до вимог ПК України 22 жовтня 2024 року і саме із цієї дати починається відлік шестимісячного строку звернення до суду щодо оскарження таких рішень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 січня 2026 року у справі №300/681/25.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі не наводив обґрунтувань стосовно того, що вказана ним адреса, на яку контролюючий орган надсилав кореспонденцію, є неправильною, а також стосовно того, які причини протягом тривалого часу перешкоджали йому отримувати поштову кореспонденцію за адресою його місця проживання (податковою адресою).
Так, законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть бути підставою для поновлення строку звернення до суду для вирішення спору, оскільки поновлення строку для вирішення у судовому порядку спірних відносин, за обставин свідомого неотримання платником податків поштової кореспонденції, може порушити принцип "правової визначеності", оскільки ці відносини набули ознак стабільності.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова 

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку

Повне судове рішення складено "21" січня 2026 року.