Справа № 486/1680/24
Провадження № 2/486/189/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі: 
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , який діє через свого представника ОСОБА_3 ,звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позов обгрунтовано тим, що позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , зареєстрованому 26.09.1992. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.07.2023 шлюб між ними було розірвано. Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2022 року, з того часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. У період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, подружжям було придбано наступне майно: у 2005 році за спільні кошти сторонами, на підставі договору купівлі-продажу набуто квартиру АДРЕСА_1 ; 19.10.2004 ОСОБА_1 набула право власності за рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області на магазин №61, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У 2011 році за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було придбано автомобіль Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області. Автомобіль та нерухомість є об?єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після фактичного припинення шлюбних стосунків, відповідач не надає позивачу можливості користуватися автомобілем та нерухомістю, яка знаходиться в їх спільній сумісній власності. Всі документи на квартиру, приміщення (магазин), автомобіль, ключі від квартири, гаража, автомобіля - знаходяться у позивача. Відповідачу було надіслано поштою лише ключ від магазину, яким він користуватися не має можливості, через те, що відповідач по справі не може визначитися якою частиною магазину буде користуватися вона. Відповідач безперешкодно користується спільним майном, магазин який є в сумісній власності на сьогоднішній день є діючим та приносить дохід. На даний момент ОСОБА_1 проходить військову службу в ЗСУ, у військовій частині № НОМЕР_3 , іноді приїздить додому, але користуватися своїм майном не має змоги, через відсутність взаєморозуміння один з одним. Позивач має намір вести підприємницьку діяльність в частині приміщення магазину, який належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Відповідач пропонує позивачу забрати автомобіль, який знаходиться в гаражі, але ключ від гаражу та від автомобіля, так само як і документи від автомобіля відповідач не віддає. Відповідач неодноразово стверджувала, що позивач може користуватися магазином (приміщення магазину складається з двох приміщень з окремими входами), але не може визначитися яке приміщення залишити в користуванні для себе, а яке віддати позивачу. Взимку відповідач проводить підприємницьку діяльність в приміщенні меншому за площею, а влітку переходить в більше приміщення. Всі перемовини стосовно спільного користування приміщенням магазину закінчувалися лише сварками та заміною замків. Представники сторін (позивача та відповідача) намагалися вирішити питання поділу спільного майна подружжя у досудовому порядку, проте ні листування, ні спілкування не дали жодних результатів. 
На підставі вище викладеного позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних долях: виділити у власність по 1/2 квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 приміщення магазину № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 автомобіля Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 частині гаража № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; розподілити судові витрати в рівних частинах та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 4542,00 грн.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального провадження.
28.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що за час спільного проживання однією сім`єю у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 297,0 кв.м.; об?єкт нерухомості - магазин № НОМЕР_4 , що знаходиться в АДРЕСА_2 ; гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія»; автомобіль Renault Fluence 2011 року. Квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на яку претендує позивач, належать відповідачу на праві приватної власності та не є об?єктом спільно набутого майна подружжя, оскільки була придбана на кошти сплачені страхової компанії за загибель її матері, що підтверджується відповідними доказами. Вартість квартири, яку вказує позивач в розмірі 62 000 дол. США не відповідає дійсності. Вартість магазину в с. Іванівка, теж вказана з незрозумілих вирахувань. З сайту OLX такої категорії, що розташовані в цьому регіоні ринкова вартість набагато менша. Також зазначає, що весь час комерційну діяльністю займалася саме відповідач. Позивач же в свою чергу жив в «своє задоволення», а саме: займався пасікою, яку згодом продав без дозволу дружини, а грошові кошти використав на свій розсуд; їздив за кордон, хоча жодних грошей для родини він не привозив; був безробітнім, за майже весь час подружнього життя знаходився на утриманні дружини. Щоправда як чоловік допомагав робити «чоловічу» роботу, за що відповідач йому безмежно вдячна. Відповідач всіма силами намагалася вирішити конфлікт з поділом майна мирним шляхом, але з незрозумілих причин позивач не йде на контакт. Таким чином, поділ майна, який зазначений в позовній заяві, не призведе до вирішення питанні мирним шляхом, а тільки навпаки ускладнить ситуацію між позивачем та відповідачем. Тому пропонує розділити майно наступним чином: виділити у власність ОСОБА_2 магазин № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_2 ; у власність ОСОБА_1 виділити: автомобіль Renault Fluence 2011 року; гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія». Квартиру АДРЕСА_1 не враховувати як спільно набуте майно відповідно до документів, які надані суду, так як дана квартира є приватною власністю відповідача і придбана за її власні кошти.
06.12.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що не погоджується з відзивом відповідача на позовну заяву про поділ майна подружжя. Зазначила, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Посилання відповідача на вартість квартири у 2005 році- є невірною. На сьогоднішній день вартість ідентичних квартир значно вища. Вартість магазину (приміщення) також необхідно встановлювати на момент розгляду справи. Відповідач в своєму відзиві посилається на вартість приміщень з найменшою ціною і невідомими комунікаціями в приміщеннях, ремонтами, оснащенням, побутовою технікою та інше. В спірному приміщенні, ще під час шлюбного життя, було здійснено ремонт, закуплена побутова виробнича техніка, стелажі, приміщення оснащене водопостачанням, електроенергією, опаленням, що необхідно враховувати при визначенні вартості приміщення. Також зазначає про те, що посилання відповідача, щодо того, що позивач весь цей час жив в своє задоволення є безпідставними. Позивач офіційно був фізичною особою-підприємцем, вів підприємницьку діяльність, отримував на своє ім`я ліцензії для торгівлі алкоголем, та тютюном, та сплачував податки. Він не їздив за кордон “відпочивати”, як зазначає відповідач, він там працював і заробляв гроші на утримання родини, які в свою чергу приїздила за кордон і забирала в позивача - відповідач. Стосовно заняття пасікою: так дійсно, позивач займався розведенням бджіл для додаткового заробітку, але це є важка праця, і не завжди прибуткова. Враховуючи загибель більшості “сімей бджіл”, відповідачем разом з позивачем було прийнято рішення стосовно продажу пасіки ще в шлюбі, і всі кошти отриманні за продаж пасіки були витрачені на потреби родини. Стосовно того, що відповідач отримала кошти від страхової компанії за загибель її матері, позивач не заперечує, але на придбання спірної квартири родина збирала кошти, недостаючу різницю доклала мати позивача. Родина ОСОБА_4 планували купувати цю квартиру, вони не чекали загибелі матері відповідача для придбання житла. Представник позивача також вказує, що відповідач для придбання даної квартири витратила ті кошти, які збиралися родиною для її придбання, а кошти отримані від страхової компанії вона віддала своїй сестрі в Києві, одразу після отримання. Довідка надана відповідачем, як підтвердження отримання коштів, видана 28.02.2002 року, не підтверджує факт придбання квартири за кошти відповідача, та й сам факт отримання коштів саме в цей день. Відповідно до наданої відповідачем копії свідоцтва про право власності, зазначено що договір купівлі- продажу було посвідчено нотаріусом 27.02.2002 року, тобто фактично до видачі довідки про отримання відповідачем коштів від страхової компанії. Також, всі документи на гараж, автомобіль, квартиру та приміщення, знаходяться у відповідача, до теперішнього часу в позивача та його представнику не вдалося з ними ознайомитися.
Враховуючи викладене, просить розглянути клопотання про призначення експертизи та призначити незалежну експертизу для визначення оціночної ринкової вартості наступного майна: квартири АДРЕСА_1 ; приміщення магазину № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; гаража № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області; витребувати у позивача правовстановлюючі документи на к; здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних долях: виділити у власність по 1/2 квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 приміщення магазину № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 автомобіля Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 частині гаража № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
11.12.2024 відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що наполягає на тому, що позивач навмисно вводить суд в оману та надає неправдиві свідчення щодо майна подружжя. Зазначає, що позивач наполягає на поділі квартири, яка була куплене в 2005році. Хоча жодного майна, а тим паче квартир в 2005 році не купувалося. Відповідачем була придбана квартира в 2002 році за власні кошти, які не є спільно набутим майном подружжя. Твердження позивача про те, що якісь кошти були передані відповідачем її сестрі є надуманими. Як вбачається з документів, кошти відповідач отримала 27.02.2002 році і тоді ж 27.02.2002 році нею була придбана спірна квартира. За довідкою відповідач отримала суму у розмірі 10210 дол. США як спадщину ОСОБА_5 , а квартира була куплена за 5700 дол. США, що підтверджується договором. Таким чином у відповідача залишилися власні кошти, які вона і використала на переобладнання та ремонт квартири. Ремонт який, як стверджує позивач, в спірному магазині проводився на момент його купівлі і то - косметичний. А надалі за взаємною згодою, так як позивач ніде офіційно не працював, на нього і була оформлена підприємницька діяльність, а всі податки та бухгалтерію вела відповідач та займалася поточними ремонтами та утримувала магазин в належному стані, що можуть підтвердити свідки. Саме після розлучення коли відповідач перестала вести підприємницьку діяльність замість позивача він її і закрив. Приміщення магазину складається з двох частин - одне зимове інше літнє(приміщення без комунікацій і опалення) і вартість, яку надали суду на даний момент є саме ринковою, так як за договором купівлі-продажу на момент покупки магазин коштував 5000 грн, а земельна ділянка, яка знаходиться під магазином і про яку позивач замовчує вартувала 5547,96 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином фактична вартість спільно набутого майна подружжя складає на час набуття майна близько 200000 грн. Тим більше, що жодна зі сторін не претендує та не погоджується на грошову компенсацію, а тільки на поділ майна в натурі. 
Ухвалою суду від 13.12.2024 задоволено клопотання представника позивача про призначення експертизи, призначено судову комплексну товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 
02.07.2025 до суду надійшов висновок експертів.
Ухвалою суду від 03.07.2025 провадження у справі поновлено.
05.09.2025 судом за клопотанням представника відповідача оголошено перерву для надання можливості ознайомитися з висновком експертів.
14.10.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про призначення оціночної експертизи магазину № НОМЕР_4 в АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 14.10.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення оціночної експертизи магазину №61 відмовлено.
17.10.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, в якій вказала, що на момент звернення з позовною заявою до суду, ціна позову була зазначена в сумі 2 808 763,90 грн. Ця сума була визначена позивачем з урахуванням квартири АДРЕСА_1 . Під час попереднього розгляду справи, відповідач надала до суду документи, які підтверджують придбання вищезазначеної квартири за кошти отримані нею як спадщина від ОСОБА_5 (матері) померлої в Англії. Тому є необхідність зменшення розміру позовних вимог. Стосовно зміни предмету позову зазначила, що в позовній заяві позивач просив: виділити у власність по 1/2 квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 приміщення магазину № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 автомобіля Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність по 1/2 частині гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Просить суд: зменшити розмір позовних вимог з 2 808 763,90 грн, до 1 873 257,00 грн. Змінити предмет позову та визнати спільною сумісною власністю подружжя: автомобіль Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області; магазин № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати право власності на 1/2 частину автомобіля Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 - за ОСОБА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області - за ОСОБА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину магазину № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - за ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 17.10.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, вирішено в подальшому розглядати справу з урахуванням заяви позивача.
Ухвалою суду від 29.10.2025 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Відповідач в судовому засідання надала пояснення в яких зазначила, що факт розірвання шлюбу між нею та позивачем для неї й досі є незрозумілим. Вона тривалий час намагалася вирішити питання з колишнім чоловіком мирним шляхом, проте, він на контакт з нею відмовляється виходити. Тому просить розділити набуте у шлюбі майно шляхом передачі їй у власність магазину та залишити за позивачем автомобілю та гаражу. Пояснила, що різницю між вартості магазину та гаражем з автомобілем не має матеріальної можливості сплатити позивачу, вважає визначену експертом вартість магазину завищеною.
28.11.2025 в судовому засідання за клопотанням відповідача було оголошено перерву для надання можливості, з урахванням висновку експертів, узгодити з позивачем позицію щодо суми виплати позивачем різниці між вартістю спірного майна, яке підлягає поділу. 
23.12.2025 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 
23.12.2025 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
В судове засідання 27.01.2026 сторони та їх представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду від 03.07.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.09.1992, розірвано /а.с.5/.
За рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19.10.2004, №2-625, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить магазин № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №356618546 від 30.11.2023 та копією рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19.10.2004 /а.с.9, 97/.
Належність магазину № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності ОСОБА_1 підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №181 від 27.10.2000 та актом актом інвентаризації магазину /а.с.100-101, 131-135/.
Згідно паспорту власника гаражу кооперативу «Таврія» від 22.01.2002, гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області належить ОСОБА_1 /а.с.79, 89-91/.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_6 , дата реєстрації 17.11.2011, належить ОСОБА_1  ОСОБА_2 має право користування/а.с.81-84, 92, 93/.
Відповідно до висновку експертів №223-34-25 судової оціночно-будівельної експертизи та автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 26.06.2025, ринкова вартість магазину №61 за адресою: АДРЕСА_2 станом на момент проведення експертизи, з урахуванням земельної компоненти – 1306317 грн. без урахування ПДВ; ринкова вартість автомобіля Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1 , з врахуванням факторів викладених в дослідницькій частині, складає 253340,28 грн.; ринкова вартість гаражу № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області станом на момент проведення експертизи, складає 313600 грн. /а.с.137-187/.
Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не вдалося врегулювати спір в досудовому порядку. Згоди щодо сплати різниці позивачу між вартістю магазину, який відповідач просила залишити у її власності, та гаражу з автомобілем, які відповідач не заперечувала залишити у власності позивача, остання не надала.
Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України, де дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій.
Визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.
КЦС ВС у постанові від 14.02.2024 у справі 752/18272/18 зазначив, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;2) річ є неподільною;3) спільне володіння і користування майном є неможливим;4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України).Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесенняпозивачемвартості цієї частки на депозитний рахунок суду(частина друга статті 365 ЦК України).
Судом встановлено, та сторонами у справі не заперечується, що автомобіль Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області; магазин № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , набуті під час перебування в шлюбі позивача та відповідача та є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : автомобіль Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області; магазин № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Renault Fluence 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Таврія» в смт. Костянтинівка, Миколаївської області.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину магазину № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя          О.О. Волощук