ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7616/25 Справа № 201/16487/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куць О. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпак Володимир Іванович, на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 12 травня 2025 року у цивільній справі номер 201/16487/24 за позовною заявою ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (Соборного районного суду міста Дніпра) звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є мешканцем будинку АДРЕСА_1 та співвласником квартири АДРЕСА_2 у вказаному житловому будинку.
Відповідачка ОСОБА_1 є головою правління ОСББ «Лазаряна 22».
Мешканцями будинку зареєстровано груповий чат «Форум 22» у застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет», який налічує 336 учасників.
26 жовтня 2024 року відповідачка у вказаному чаті поширила про нього недостовірну інформацію. Так, на його пропозицію (допис) про доцільність зменшення розміру комунальних платежів, щоб у голови ОСББ не було можливості їх недоцільного використання, вона написала: « ОСОБА_3 , це Ви по собі судите? Як людина, яку звільнили за крадіжку і хабар (доказаний факт у суді)..».
Між тим, тим така інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач не був судимим за будь-які кримінальні правопорушення, в тому числі за крадіжку і хабар, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», з роботи за компрометуючу поведінку чи вчинення порушень його не звільняли. Поширена відповідачкою в груповому чаті «Форум 22» інформація, яка стала доступною для 336 його учасників, є негативною, недостовірною та порушує його особисті немайнові права, ганьбить честь і гідність, а тому він змушений звернутись до суду.
Позивач просив суд:
визнати недостовірною, поширену відповідачкою 26 жовтня 2024 року у груповому чаті «Форум 22» застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет» інформацію про доказаний у суді факт його звільнення за крадіжку та хабар, та зобов`язати відповідачку розмістити від свого імені у вказаному чаті інформацію щодо спростування зазначеного факту;
стягнути з ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду, яку він оцінює у 20000,00 грн, та судові витрати.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 12 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Визнано недостовірною, поширену ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у груповому чаті «Форум 22» застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет» інформацію про доказаний у суді факт звільнення ОСОБА_2 за крадіжку та хабар.
Зобов`язано ОСОБА_1 розмістити від свого імені у груповому чаті «Форум 22» застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет» інформацію щодо спростування розміщеної нею 26 жовтня 2024 року інформації про доказаний у суді факт звільнення ОСОБА_2 за крадіжку та хабар.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 10000,00 грн та судові витрати: судовий збір - 2725,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу – 3500,00 грн.
В решті позову – відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпак В.І., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 12.05.2025 року по справі №201/16487/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, стягнути судові витрати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є помилковим та ухваленим із істотним порушенням норм процесуального та матеріального права.
Відповідачка була безпідставно визначена як належний відповідач, та з неї як з фізичної особи було безпідставно стягнуто суму заподіяної шкоди, оскільки в такому випадку працівник юридичної особи (як голова ОСББ) не несе відповідальності, окрім як визначеної законом відповідальності перед юридичною особою-роботодавцем.
Відповідачкою ані розміщувалася, ані видалялася подібна інформація, та будь-яка інформація, яка б характеризувала позивача з негативної сторони, а зазначені позивачем твердження не відповідають дійсності.
Позивач не довів сам факт поширення про нього негативної недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання інформації недостовірною. Суд першої інстанції не приділив уваги тому, чому позивач вважав автором зазначених ним повідомлень саме відповідачку, і якими доказами це підтверджується, оскільки окрім незасвідчених належним чином електронних доказів, будь-яких інших належних доказів надано не було.
Покази свідків по справі фактично не можуть підтвердити, що саме певною особою розміщувались будь-які повідомлення, оскільки фактично частина свідків повідомила, що бачила негативну інформацію про позивача, а інша частина повідомила, що не бачила таку інформацію.
Не доведено відношення відповідачки до нібито написання нею допису. Якщо суд вважав, що відповідачкою як головою правління ОСББ «Лазаряна 22» було заподіяно шкоду позивачу, то в даному випадку суд помилково не врахував, що позов пред`явлено не до юридичної особи, а до її працівника – голови правління.
На думку апелянта, позивачем подано завідомо безпідставний позов, у якому відсутній предмет спору та який має очевидно штучний характер. Будь-якої шкоди від неіснуючих дій чи висловів відповідачки позивач не зазнав і не міг зазнати.
Відповідачкою було укладено договір про надання адвокатських послуг, яким визначено витрати на правову допомогу адвоката на стадії апеляційного провадження у розмірі 5000,00 грн.
Від ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 12.05.2025 року у справі №201/16487/24 - без змін.
Оскаржуване судове рішення обґрунтовано доказами наданими як у паперовій копії електронного доказу розміщення відповідачкою недостовірної негативної інформації про позивача у груповому чаті «Форум 22» застосунку «Телеграм» мережі «Інтернет», так і безпосереднім дослідженням судом такої інформації, збереженої у пам`яті мобільного телефону. Паперова копія електронного доказу, яка подана позивачем разом із позовної заявою засвідчена ним в установленому порядку. Крім електронного доказу, розміщення відповідачкою у груповому чаті «Форум 22» недостовірної інформації про позивача, підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні про що зазначено у судовому рішенні. Вказані докази містять інформацію про автора розміщеного повідомлення - ОСОБА_4 .
Відповідачка являлась учасником групи в чаті «Форум 22», вона мала можливість видаляти власні повідомлення. Крім того, для вирішення справи не має значення хто видалив повідомлення адміністратор чату чи особа яка його розмістила.
Факт розміщення відповідачкою в чаті повідомлення підтверджено дослідженими судом електронними доказами та поясненнями свідків.
Відповідачка, хоча і являлася головою правління ОСББ, проте зміст тексту повідомлення і досліджена судом переписка в чаті за участю позивача і ОСОБА_5 не дають у даному випадку підстав для висновку про дії відповідачки від імені правління ОСББ. 
Розміщена ОСОБА_1 недостовірна інформація про позивача не стосується діяльності ОСББ і не пов`язана із головування відповідачки у цьому об`єднанні. 
За таких обставин, ОСББ як юридична особа не може бути відповідачем у справі і відповідати за розміщену його керівником недостовірну інформацію, що не пов`язана із існуванням і діяльністю об`єднання. Для розміщення такої інформації відповідачка не використовувала прав голови правління об`єднання, а діяла як приватна особа - учасник чату групи «Форум 22».
У судовому засіданні апеляційного суду представника відповідачки ОСОБА_1 адвокат Шпак В.І. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити. 
Заслухавши суддю – доповідача, представника відповідачки, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивач ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
Право власності на вказану квартиру зареєстровано за дружиною ОСОБА_2 – ОСОБА_6 (а.с. 12-12зв, 13).
Сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, що власники квартир вказаного житлового будинку об`єдналися в ОСББ «Лазаряна 22» (ЄДРПОУ 44520533), головою правління якого є відповідачка ОСОБА_1 .
Мешканцями будинку зареєстровано груповий чат «Форум 22» у застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет», який налічує 336 учасників.
Звертаючись із позовною заявою, позивач вказував, що 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 у чаті «Форум 22» поширила про нього недостовірну інформацію. Так, на його пропозицію (допис) про доцільність зменшення розміру комунальних платежів, вона написала: « ОСОБА_3 , це Ви по собі судите? Як людина, яку звільнили за крадіжку і хабар (доказаний факт у суді)...».
На підтвердження вказаної обставини позивачем надано знімок екрана мобільного телефону (скріншот), а також відеозапис листування у чаті «Форум 22» (відеозапис перегляду повідомлення у мобільному телефоні) (а.с. 11, 110).
Згідно з Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, з якої вбачається, що відомості щодо ОСОБА_2 про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості – відсутні, відомості про розшук – відсутні (а.с. 10).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги і представництво від 01 листопада 2024 року, укладений між ним та адвокатом Савченко В.П., акт виконаних робіт (наданих послуг), з якого вбачається що у відповідності з договором адвокатом надані консультації з правових і процесуальних питань – 1000,00 грн, підготовка позовної заяви – 2000,00 грн, підготовка двох клопотань про допит свідків і долучення доказів – 1000,00 грн, збір інформації, доказів, вивчення судової практики, підготовка процесуальних документів, накладні витрати – 1000,00 грн, загальна вартість виконаних робіт – 5000,00 грн, а також надані докази отримання грошових коштів адвокатом (а.с. 56-59).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі, зокрема, про стягнення моральної шкоди.
Стягуючи з відповідачки на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, суд першої інстанції виходив з часткового задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Положеннями ст. 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки й слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, свободу інформації.
Зокрема, у ч. 2 ст. 34 Конституції України закріплене право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати й поширювати інформацію усно, письмово або іншим способом – на свій вибір. Цей комплекс прав утворює основу правового інституту свободи інформації. Ці права можуть здійснюватися окремо, але без правових гарантій реалізації одного з них інші права, які входять у даний комплекс прав, реалізовувати неможливо.
Важливою гарантією свободи слова є заборона цензури (ст. 15 Конституції України; ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст. 24 Закону України «Про інформацію», ст. 5 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»).
Разом з тим, до нормативно-правових гарантій свободи слова можна віднести законодавче закріплення таких принципів інформаційних відносин як: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (ст. 2 Закону України «Про інформацію») та ін.
Згідно з частиною 3 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист 
права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Частиною 1 статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема, є честь, гідність і ділова репутація особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц.
Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.
За загальним розумінням оціночним судженням є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що «суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».
Так, фактичне твердження – це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт – це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Яскравим прикладом фактичного твердження є така конструкція: « ОСОБА_7 вкрав сто тисяч гривень, які були виділені з бюджету міста М. на ремонт доріг» - це твердження про факт (фактичне твердження); «Виглядає так, що депутат К. може бути пов`язаний із розкраданням ста тисяч гривень, виділених з бюджету міста М. на ремонт доріг» - оціночне судження.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».
Відповідно до постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» №4 від 31 березня 1995 року моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з пунктом 3 зазначеної вище постанови моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.
Таким чином приниження честі і гідності, престижу і ділової репутації саме по собі є фактом завдання моральної шкоди.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
Право власності на вказану квартиру зареєстровано за дружиною ОСОБА_2 – ОСОБА_6 .
Сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, що власники квартир вказаного житлового будинку об`єдналися в ОСББ «Лазаряна 22» (ЄДРПОУ 44520533), головою правління якого є відповідачка ОСОБА_1 .
Мешканцями будинку зареєстровано груповий чат «Форум 22» у застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет», який налічує 336 учасників, в тому числі учасниками є сторони.
Звертаючись із позовною заявою, позивач вказував, що 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 у чаті «Форум 22» поширила про нього недостовірну інформацію. Так на його пропозицію (допис) про доцільність зменшення розміру комунальних платежів, вона написала: « ОСОБА_3 , це Ви по собі судите? Як людина, яку звільнили за крадіжку і хабар (доказаний факт у суді)...».
На підтвердження вказаної обставини позивачем надано знімок екрана мобільного телефону (скріншот), а також відеозапис листування у чаті «Форум 22» (відеозапис перегляду повідомлення у мобільному телефоні).
З Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості вбачається, що відомості щодо ОСОБА_2 про притягнення його до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості – відсутні, відомості про розшук – відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звільнення позивача з роботи за вчинення кримінальних правопорушень, крім того у матеріалах справи відсутні і судові рішення (вироки) щодо ОСОБА_2 . Отже, інформація, поширена відповідачкою 26 жовтня 2024 року у груповому чаті «Форум 22» застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет» про доказаний у суді факт його звільнення за крадіжку та хабар є недостовірною.
Крім того, як правильно було зазначено судом першої інстанції спірна інформація є такою, що принижує честь, гідність позивача, який зазнав душевних хвилювань, стресу через розповсюдження відповідачкою неправдивої інформації у чаті мешканців будинку, оскільки ця інформація стала доступною для великої кількості людей. Крім того, ОСОБА_2 для захисту своїх цивільних прав був змушений звернутись за наданням правової допомоги, до суду, на що витрачати значний час.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача ОСОБА_2 , інформацію, яка була поширена відповідачкою ОСОБА_1 26 жовтня 2024 року у груповому чаті «Форум 22» застосунку для обміну повідомленнями «Телеграм» всесвітньої системи взаємосполучених комп`ютерних мереж «Інтернет» про доказаний у суді факт звільнення позивача за крадіжку та хабар, та встановлення обов`язку останньої спростовувати зазначену інформацію шляхом публікації відповідного повідомлення, оскільки характер розповсюдженої відповідачкою інформації про позивача, є таким, що містить негативну інформацію про нього. Перед широким колом осіб (336 учасників чату) він висвітлений, як особа щодо якої судом встановлено факт звільнення за крадіжку і хабар, що порушує право позивача на повагу до його честі та гідності.
Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такими діями відповідачки позивачу було завдано моральну шкоду та про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки в сумі 10000,00 грн і вважає доводи апеляційної скарги з цих питань безпідставними.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача апеляційний суд відхиляє, оскільки зміст тексту повідомлення в чаті, який містіться в матеріалах справи та досліджений судом першої інстанції не дає підстав вважати, що допис в чаті відповідачкою зроблений як головою правління ОСББ в межах її повноважень та від імені правління ОСББ. 
Розглядаючи довід апеляційної скарги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги і представництв від 01 листопада 2024 року, укладений між ним та адвокатом Савченком В.П., акт виконаних робіт (наданих послуг), з якого вбачається, що у відповідності з договором адвокатом надані консультації з правових і процесуальних питань – 1000,00 грн, підготовка позовної заяви – 2000,00 грн, підготовка двох клопотань про допит свідків і долучення доказів – 1000,00 грн, збір інформації, доказів, вивчення судової практики, підготовка процесуальних документів, накладні витрати – 1000,00 грн, загальна вартість виконаних робіт – 5000,00 грн, а також надані докази отримання грошових коштів адвокатом.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком.
Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи є безпідставними, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, фактично зводяться до переоцінки доказів, та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
Розглядаючи заяву ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою – п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.
На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано:
договір про надання правничої допомоги і представництв від 01 листопада 2024 року, укладений між ним та адвокатом Савченком В.П.; 
акт виконаних робіт (наданих послуг), з якого вбачається, що у відповідності з договором адвокатом надані послуги: ознайомлення з матеріалами справи – 2 години, ознайомлення з судовою практикою у подібних справах – 3 години, надання усної консультації позивачу – 1 година, підготовка відзиву на апеляційну скаргу – 5 годин, загальна вартість виконаних робіт – 3000,00 грн; 
розписку про отримання грошових коштів адвокатом.
Виходячи з наведеного, оскільки апеляційну скаргу відповідачки залишено без задоволення, враховуючи складність справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, апеляційний суд вважає, що вимоги заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими саме у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпак Володимир Іванович, залишити без задоволення, рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 12 травня 2025 року – без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.
Судді: