ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" січня 2026 р. Справа №914/2200/25
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Головко В.П.;
від відповідача: Ткачук Б.М.,

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маляр" б/н від 09.10.2025
на рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025, суддя Ділай У.І., м.Львів, повний текст рішення складено 24.09.2025
у справі №914/2200/25
за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Маляр", м.Львів
про стягнення 413 643,78 грн. штрафних санкцій за договором від 23.01.2025,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог позивача 
16.07.2025 акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Маляр" про стягнення 413 643,78 грн. штрафних санкцій за договором №ЦЗВ-02-00425-01 від 23.01.2025.
Позовні вимоги обґрунтований тим, що між сторонами існують договірні зобов`язання, які відповідач належним чином не виконав. 23.01.2025 між АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» та ТОВ «Маляр» було укладено договір про закупівлю матеріальних ресурсів, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити кабельно-провідникову продукцію, а позивач — прийняти та оплатити її.
На виконання умов договору позивач у березні 2025 року направив відповідачу запит на поставку товару в спосіб, передбачений договором, що підтверджує надання дозволу на поставку та готовність покупця прийняти товар. Відповідно до умов договору, строк поставки становив 30 календарних днів з моменту надання кожного запиту. 
У визначені строки відповідач товар не поставив, а на день подання позову зобов`язання з поставки не виконано, чим порушено умови договору щодо своєчасної поставки товару.
Договором передбачена відповідальність постачальника за порушення строків поставки у вигляді штрафу та пені. У зв`язку з чим позивач здійснив нарахування штрафних санкцій та звернувся до відповідача з претензією про їх сплату, яка залишилась без задоволення.
Отже, спір виник унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, що стало підставою для звернення АТ «Укрзалізниця» до суду з вимогою про стягнення з відповідача штрафу та пені в заявленому розмірі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “Маляр” на користь акціонерного товариства “Українська залізниця” 194 910,98 грн. штрафу, 85 452,31 грн. пені та 4 806,23 грн. судового збору (з урахуванням ухвали від 03.10.2025). У задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що між АТ «Укрзалізниця» та ТОВ «Маляр» укладено договір поставки, який встановлював обов`язок постачальника поставити товар у встановлені строки після отримання письмових запитів від покупця. 
Суд встановив, що позивач надіслав письмові запити відповідно до умов договору, і вказане підтверджується надсиланням останніх на електронну адресу відповідача. Відповідач порушив строки поставки товару, передбачені договором, що підтверджено видатковими накладними. Суд відхилив доводи відповідача про те, що строки почалися з моменту фактичного отримання запитів засобом поштового зв`язку, оскільки договір чітко передбачав порядок направлення та отримання їх, в тому числі шляхом направлення останніх на електронну адресу відповідача, а підтвердження їх надсилання відповідачем не оспорювалося.
Суд встановив, що форс-мажорні чи обставини непереборної сили не доведені, тому відповідач не звільнявся від відповідальності. Договір передбачав штрафні санкції та пеню за порушення строків поставки. Суд перевірив розрахунки позивача, виявив незначні арифметичні помилки і встановив правильну суму пені. Розмір пені та штрафу визначався договором, але суд врахував економічну ситуацію, відсутність збитків у позивача та повне виконання зобов`язань відповідачем, тому зменшив неустойку на 30?%, застосувавши принципи добросовісності, розумності та пропорційності.
Судовий збір повернуто позивачу пропорційно зменшеним позовним вимогам.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
10.10.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему “Електронний суд” надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Маляр" б/н від 09.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 у справі №914/2200/25.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без належного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та пропорційності. Суд не надав належної оцінки доказам відповідача, які підтверджують повне та належне виконання умов Договору, а також відсутність будь-яких збитків чи іншої шкоди, завданої позивачу внаслідок затримки поставки товару.
Поставлений товар повністю відповідає технічним і якісним вимогам, передбаченим Договором, та був фактично переданий позивачу у повному обсязі. Прострочення поставки було зумовлене об`єктивними обставинами, на які відповідач реагував добросовісно, ініціюючи переговори та пропонуючи шляхи врегулювання спору. Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про завдання позивачу реальних збитків або іншої шкоди внаслідок затримки постачання, що свідчить про безпідставність та непропорційність заявлених штрафних санкцій.
Відповідно до умов Договору, відшкодуванню підлягають виключно документально підтверджені реальні збитки, яких позивач не довів. Судом першої інстанції не враховано, що штрафні санкції мають стимулюючий, а не каральний характер і не повинні бути надмірними. Таким чином, нарахування штрафних санкцій у розмірі 278 444,25 грн. є необґрунтованими, непропорційним, неспіввісним із фактичним обсягом порушення, що не було взято до уваги під час винесення рішення судом першої інстанції.
Крім того, нарахування пені здійснено за період, що виходить за межі строку дії Договору та фактичного виконання зобов`язань, що суперечить його умовам. Навіть за розрахунком позивача, пеня могла бути нарахована лише за період з 13.05.2025 по 27.06.2025 щодо тієї частини товару, яка була поставлена до завершення строку дії Договору, а щодо іншої частини — лише до 03.07.2025, тобто до моменту фактичного виконання зобов`язання. З урахуванням зазначеного, за розрахунками відповідача, загальна сума пені становить 88 459,74 грн.
Натомість суд першої інстанції, не надавши належного обґрунтування, лише формально змінив суму пені з 122 434,75 грн на 122 074,73 грн, що викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності такого обчислення. Зменшення пені на 360,02 грн. є безпідставним, не відповідає наданим відповідачем доказам і розрахункам та суперечить вимогам законодавства. У цій частині відповідач просив зменшити суму пені на 90 відсотків як явно надмірну та непропорційну наслідкам порушення.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, у разі несуттєвого порушення зобов`язання, відсутності умислу та шкоди іншій стороні, а також очевидної надмірності штрафних санкцій, суд має право та обов`язок зменшити суму неустойки до розумної та справедливої межі.
Позивач подав відзив б/н від 03.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-04/8341/25 від 04.11.2025), в якому заперечив доводи апелянта, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
01.12.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025 справу №914/2200/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г..
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Маляр" б/н від 09.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 у справі №914/2200/25.
Ухвалою від 14.11.2025 розгляд справи №914/2200/25 призначено на 14.01.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 задоволено заяву представника акціонерного товариства "Українська залізниця" - Головко В.П. про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 задоволено заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Маляр» - Ткачук Б.М. про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції.
В судове засідання 14.01.2026 з`явились представники сторін.
Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи аналогічні викладеним у ній, просив її задоволити. 
Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.
В стадії ухвалення рішення Західним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
23.01.2025 між акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (далі АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ», позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Маляр» (далі ТОВ «Маляр», відповідач, постачальник) укладено договір про закупівлю матеріальних ресурсів № ЦЗВ-02-00425-01, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю кабелі та супутню продукцію (кабельно-провідникову продукцію), а покупець прийняти та оплатити товар на умовах договору.
Згідно з п. 4.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.
Строк поставки товару протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем.
Пунктом 4.5. розділу 4 договору сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється постачальнику в один з таких способів:
- на поштову адресу постачальника, зазначену в цих договорах (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);
- вручаються уповноваженому представнику постачальника під розпис;
- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопій відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.
Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6. договору).
На виконання умов договору 20.09.2024 позивач направив на електронну та поштову адресу відповідача такі рознарядки (дозволи) на поставку товару:
- від 05.03.2025 № ЦЗВ-31/141 на відвантаження товару на суму 354 825,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-1), кінцевий термін поставки товару 07.04.2025 включно;
- від 11.03.2025 № ЦЗВ-31/183 на відвантаження товару на суму 784 350,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-2), кінцевий термін поставки товару 11.04.2025 включно;
- від 13.03.2025 № ЦЗВ-31/197 на відвантаження товару на суму 717 120,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-3), кінцевий термін поставки товару 16.04.2025 включно.
Окрім того, позивачем направлено рознарядки також засобом поштового зв`язку, які відповідно до матеріалів справи отримані відповідачем 28.03.2025, згідно з трекінгом відправлень АТ «Укрпошта».
Протягом терміну дії вищевказаних рознарядок товар, обумовлений договором, відповідачем на адресу позивача не поставлено. 
Постачальник направив покупцю лист №35 від 15.04.2025 про істотне зростання вартості товару в середньому на 11,17%. На підтвердження відповідач надав довідку №19-09/300 від 14.04.2025 про коливання ціни з Львівської торгово-промислової палати. З метою уникнення спору та врегулювання ситуації, відповідач запропонував дострокове розірвання договору. 
У відповідь позивач направив лист №ЦЗВ-31/441 від 09.06.2025 за змістом якого відмовився від запропонованих умов, не погодився з викладеними аргументами та наполіг на виконанні договору в його первісній редакції.
Листом №68 від 11.06.2025 відповідач повторно звернувся до покупця з пропозицією переглянути ціну товару у бік збільшення на 9,98% за одиницю продукції по Договору. 
Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.
При цьому, відповідач здійснив постачання всього обсягу замовленого товару згідно з: видатковою накладною №380 від 27.06.2025 (товарно-транспортна накладна №439 від 27.06.2025) у кількості 18 000,00 кг на загальну суму 1 344 600,00 грн; видатковою накладною №402 від 03.07.2025 (товарно-транспортна накладна №467 від 03.07.2025) у кількості 6 850,00 кг на загальну суму 511 695,00 грн.
Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3. договору передбачено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.
З огляду на вказане позивач нарахував відповідачу штрафні санкції за непоставку товару за договором в загальній сумі 357 954,93 грн. та направив претензію від 10.06.2025 № ЦЗВ-20/2462 з вимогами сплатити нараховану суму штрафних санкцій за невиконання умов договору на рахунок позивача. Проте, вказана претензія відповідачем залишена без задоволення.
Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав взятих зобов`язань щодо своєчасної поставки товару. АТ «Укрзалізниця» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 278 444,25 грн. штрафу та 122 434,75 грн. пені (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 у цій справі оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Предметом позову є стягнення з ТОВ «Маляр» 413 643,78 грн штрафних санкцій (штрафу та пені) за договором № ЦЗВ-02-00425-01 від 23.01.2025 у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір про закупівлю матеріальних ресурсів № ЦЗВ-02-00425-01 від 23.01.2025, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Частиною 1 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За приписами ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.2. договору визначено, що строк поставки товару протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем.
Як встановлено апеляційним судом вище, позивач направив на електронну та поштову адреси відповідача такі рознарядки (дозволи) на поставку товару: від 05.03.2025 № ЦЗВ-31/141 на відвантаження товару на суму 354 825,00 грн з ПДВ; від 11.03.2025 № ЦЗВ-31/183 на відвантаження товару на суму 784 350,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-2), від 13.03.2025 № ЦЗВ-31/197 на відвантаження товару на суму 717 120,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-3).
З огляду на погоджений сторонами в п. 4.2 договору порядок поставки, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з поставки: по Рознарядці-1 до 07.04.2025 включно; по Рознарядці-2 до 11.04.2025 включно; по Рознарядці-3 до 16.04.2025 включно.
Судами встановлено, що відповідачем було несвоєчасно поставлено товар за рознарядками, що підтверджено наявними в матеріалах справи: видатковою накладною №380 від 27.06.2025 (товарно-транспортна накладна №439 від 27.06.2025) товар у кількості 18 000,00 кг на загальну суму 1 344 600,00 грн; згідно з видатковою накладною №402 від 03.07.2025 (товарно-транспортна накладна №467 від 03.07.2025) товару кількості 6 850,00 кг на загальну суму 511 695,00 грн.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Покликання відповідача про виникнення в нього обов`язку поставки товарів з дати отримання рознарядок засобами поштового зв`язку суд відхиляє, зважаючи на положення п. 4.5 договору, в якому передбачено, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів (на розсуд сторін):
- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);
- вручається уповноваженому представнику постачальнику під розпис;
- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому Договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем па електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.
До матеріалів справи долучено докази надіслання рознарядок на електронну адресу постачальника, яка зазначена в спірному договорі.
Отже, спосіб направлення, так і підтвердження такого направлення відповідає умовам п. 4.5. договору. При цьому, сам факт отримання рознарядок відповідач не заперечив.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем обставин, які звільняють його від відповідальності.
Пунктом 9.3.1 Договору передбачено, що у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості товару, не поставленого у встановлений строк, на умовах, визначених пунктом 4.2 цього Договору, а у разі прострочення понад 15 календарних днів — додатково пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого у строк товару за кожен день прострочення.
Керуючись зазначеними положеннями Договору, позивач при поданні позовної заяви нарахував до стягнення з відповідача 413 643,78 грн штрафних санкцій (штрафу та пені) за невиконання зобов`язань за договором про закупівлю матеріальних ресурсів від 23.01.2025 № ЦЗВ-02-00425-01.
Періодом нарахування пені у позовній заяві позивач визначив:
за Рознарядкою-1 — з 23.04.2025 по 09.07.2025;
за Рознарядкою-2 — з 27.04.2025 по 09.07.2025;
за Рознарядкою-3 — з 02.05.2025 по 09.07.2025.
Апеляційним судом встановлено, що 14.08.2025 до суду першої інстанції надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що під час подання позову було помилково визначено завищену суму штрафних санкцій, оскільки їх розрахунок здійснювався за відсутності інформації про фактичну поставку товару, яка відбулася поза межами строків дії відповідних рознарядок після направлення позивачем претензії про сплату штрафних санкцій відповідачу. Зазначені обставини підтверджуються видатковими накладними, поданими відповідачем разом із відзивом на позов.
У зв`язку з наведеним позивачем здійснено перерахунок пені та визначено такі періоди її нарахування:
за Рознарядкою-1 — з 23.04.2025 по 30.06.2025;
за Рознарядкою-2 — з 27.04.2025 по 30.06.2025;
за Рознарядкою-3 (перша партія) — з 02.05.2025 по 30.06.2025;
за Рознарядкою-3 (друга партія) — з 02.05.2025 по 07.07.2025.
Загальна сума пені, заявлена позивачем до стягнення після перерахунку, становить 122 434,75 грн.
Відповідно до пункту 4.6 Договору датою поставки товару є дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару або відповідної видаткової накладної.
Апеляційним судом встановлено, що фактична поставка товару здійснена:
- 30.06.2025 — відповідно до видаткової накладної № 380 від 27.06.2025;
- 07.07.2025 — відповідно до видаткової накладної № 402 від 03.07.2025.
За таких обставин доводи апелянта про те, що пеня нарахована за період, який виходить за межі строку дії Договору та фактичного виконання зобов`язань, а також твердження про необхідність обмеження нарахування пені датами 27.06.2025 та 03.07.2025, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на умовах Договору.
Перевіряючи правильність нарахування пені, апеляційний суд здійснив власний розрахунок із застосуванням системи «ЛІГА:ЗАКОН» за формулою:
Пеня = С х РП х Д : 100,
де С — сума заборгованості за відповідний період,
РП — розмір пені, встановлений Договором (0,1 %),
Д — кількість днів прострочення виконання зобов`язання.
За результатами такого розрахунку належна до стягнення сума пені становить:
- за Рознарядкою-1 за період з 23.04.2025 по 30.06.2025 (69 календарних днів): 354 825,00 грн Ч 0,1 Ч 69 : 100 = 24 482,92 грн;
- за Рознарядкою-2 за період з 27.04.2025 по 30.06.2025 (65 календарних днів): 784 350,00 грн Ч 0,1 Ч 65 : 100 = 50 982,75 грн;
- за Рознарядкою-3 (перша партія) за період з 02.05.2025 по 30.06.2025 (60 календарних днів): 205 425,00 грн Ч 0,1 Ч 60 : 100 = 12 325,50 грн;
- за Рознарядкою-3 (друга партія) за період з 02.05.2025 по 07.07.2025 (67 календарних днів): 511 695,00 грн Ч 0,1 Ч 67 : 100 = 34 283,56 грн.
Таким чином, загальна сума пені становить: 24 482,92 грн + 50 982,75 грн + 12 325,50 грн + 34 283,56 грн = 122 074,73 грн.
З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність арифметичних помилок у розрахунку пені, поданому позивачем, та правомірно визначив до стягнення пеню у розмірі 122 074,73 грн замість 122 434,75 грн, зазначених у заяві про зменшення позовних вимог.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок пені, здійснений судом першої інстанції, є методологічно та арифметично правильним, а доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначених періодів нарахування пені та допущених помилок у розрахунках є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про те, що зменшення судом першої інстанції пені лише на 30?% є непропорційним та таким, що не враховує повного виконання відповідачем умов Договору, відсутності шкоди для позивача та характеру порушення, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі № 902/653/21).
У постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертає увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Водночас сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - ст. 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови щодо неустойки: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, - у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Отже, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оцінний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат.
Господарські санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Судом першої інстанції правильно враховано, що договір укладено під час дії воєнного стану, що вказує на обізнаність відповідача з проблемами, які можуть виникнути під час виконання договору, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин, станом на дату розгляду спору, зменшити розмір неустойки, оскільки у даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до статті 551 ЦК України.
Окрім того судом першої інстанції враховано економічну ситуацію в країні та повне виконання відповідачем взятих зобов`язань, відсутність збитків у позивача. Тому, з врахуванням інтересів обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 30% в частині суми несвоєчасно поставленого товару, тобто 194 910,98 грн штрафу, 85 452,31грн пені.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 551 ЦК України, обґрунтовано оцінюючи всі обставини справи, у тому числі характер порушення, повне виконання відповідачем зобов`язань, відсутність шкоди для позивача, економічну ситуацію та принципи розумності і справедливості. Зменшення розміру неустойки на 30?% є пропорційним та обґрунтованим, а доводи апелянта про необхідність її зменшення на 90% не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. Рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, на підставі повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів, а аргументи апелянта не спростовують установлених обставин і не впливають на правильність висновків суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 у справі №914/2200/25 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційних скарг без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маляр" б/н від 09.10.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.01.2026.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.