ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/162/25 пров. № А/857/15583/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року (суддя – Гулкевич І.З., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №380/162/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У січні 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі – відповідач), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №913080191184 від 23.12.2024; 2) зобов`язати відповідача здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3732-ХІІ та розділу ХІ “Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIIІ з врахуванням довідок №595 та №596 від 12.12.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих управлінням молоді та спорту Львівської обласної державної адміністрації.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти його задоволення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 23.12.2024 №913080191184. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-XII з 18.12.2024 з урахуванням довідок №595 та №596 від 12.12.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих управлінням молоді та спорту Львівської обласної державної адміністрації.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що справа була розглянута судом першої інстанції без всебічного повного розгляду справи, без дотримання основних принципів здійснення правосуддя, верховенства права та законності, з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якості третьої особи. Крім цього, на дату звернення позивача із заявою від 18.12.2024 їй виповнилось 51 рік. При цьому, норма п.п.10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889) чітко передбачає право особи на вихід на пенсію відповідно до Закону №889 після досягнення пенсійного віку. Таким чином, права на переведення на пенсію відповідно до Закону №889 позивач не має у зв`язку з не досягненням пенсійного віку - 60 років. Також звертає увагу апелянт на те, що Законом № 889 призначення пенсії по інвалідності не передбачено. Отже, для призначення/переведені(перерахунку) позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” підстав немає, тому права позивача не були порушені жодним чином, Головне управління діяло вчасно і послідовно в межах наданих законом повноважень. Також апелянт зазначає, що оскільки позивач не отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 і не здійснює перехід на пенсію за віком відповідно до Закону № 889, тому для врахування наданих позивачем довідок немає законних підстав. Вважає апелянт, що позивач не наводить в позовній заяві доказів та необгрунтовує в чому є неправомірні дії відповідача, а тому позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 по справі № 380/162/25 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повністю.
Позивач не погодилась з доводами апеляційної скарги та подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 по справі № 380/162/25 – без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 з 05.11.2013 отримує пенсію по інвалідності (ІІ групи) відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
18.12.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій просила перевести її з пенсії по Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію по Закону України “Про державну службу” як інваліда ІІ групи (а.с. 42).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляду документів, наданих позивачем до заяви від 18.12.2024 її розгляд провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
За результатами розгляду заяви позивача від 18.12.2024 відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийняв рішення від 23.12.2024 №913080191184 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу”. Рішення обґрунтовано тим, що у ОСОБА_1 на дату набрання чинності Законом №889 наявні 10 років 10 місяців 7 днів стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тому право на пенсію за віком відповідно до Закону №889 набуде після досягнення віку 60 років. Законом №889 не передбачено призначення пенсії по інвалідності, в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” (а.с.7). 
Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернулася до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Судом першої інстанції вірно враховано, що принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Згідно п. 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).
Судом вірно встановлено та підтверджено записами трудової книжки, що трудовий стаж позивача на державній службі станом на 01.05.2016 складав 15 років 5 місяців 24 дні. Крім цього, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААБ №158445, виданою 12.11.2013.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби станом на 01.05.2016 більше як 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому має право на переведення з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016, та підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктами 10, 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII і норми частини 1 статті 37 Закону №3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж.
З цього приводу, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Верховного суду, викладені, зокрема у постанові від 12.02.2025 у справі №580/6600/24 про те, що Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов вірного висновку про протиправність відмови відповідача у переведенні позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону № 1058 на пенсію державного службовця, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 913080191184 від 23.12.2024 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Щодо доводів апелянта (відповідача) про відсутність законних підстав для врахування наданих позивачем довідок №595 та №596 від 12.12.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих управлінням молоді та спорту Львівської обласної державної адміністрації, то колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи, що позивачка отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи, призначену за нормами Закону №1058-IV, має стаж на посаді державної служби станом на 01.05.2016 більше як 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців та має право на пенсію державного службовця на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 18.12.2024 (дата звернення позивачки із заявою про перехід на пенсію державного службовця, яку розглядав відповідач) пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням довідок №595 та №596 від 12.12.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих управлінням молоді та спорту Львівської обласної державної адміністрації. 
Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18. 
Відносно доводів апелянта про незалучення судом першої інстанції в якості третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, то колегія суддів враховує, що згідно ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Аналізуючи положення наведеної вище статті, колегія суддів зауважує, що суд залучає третіх осіб лише у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. 
Таким чином, передумовою залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача або відповідача, є матеріальні правовідносини між стороною та потенційною третьою особою і розгляд судом спору, рішення за яким створює наслідки безпосередньо для цих правовідносин. Зокрема, встановлює факти, які згодом можуть бути використані у спорі між стороною і третьою особою, що бере участь на її стороні.
Сама лише заінтересованість у тому чи іншому результаті судового розгляду не свідчить про наявність правовідносин між позивачем або відповідачем та особою, про залучення якої в якості третьої особи подано клопотання. Така заінтересованість не є підставою для участі у справі. 
Так, судом першої інстанції було враховано, що згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. 
Тобто, у спірних правовідносинах призначення пенсії позивачки має здійснити відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, а виплату пенсії буде здійснювати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області за місцем проживання позивачки. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у цій справі суд здійснює оцінку правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 23.12.2024 №913080191184, а не правовідносин між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Також згідно ч.1, 4 ст.293 КАС України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Згідно із ч.1 ст.302 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, у будь-який час до початку апеляційного розгляду мають право приєднатися до апеляційної скарги, підтримавши її вимоги.
Пунктом 1 ч.1 ст.306 КАС України визначено, що суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
Наведені положення дають підстави вважати, що зацікавлена особа в результатах розгляду справи зобов`язана проявити ініціативу щодо залучення її до участі в розгляді справи, зокрема шляхом подачі апеляційної скарги чи приєднання до вже поданої апеляційної скарги іншою стороною. Окрім того, у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують та зводяться до непогодження із ним, а тому апеляційним судом визнаються як необґрунтовані. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року в адміністративній справі №380/162/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська