ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
головуючий суддя у першій інстанції: Зозуля Д.П.

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/12940/25 пров. № А/857/48812/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 460/12940/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
29.07.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.07.2025р. та зобов`язання призначити та виплачувати з 08.07.2025р. пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2025р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 10.01.1997.
08.07.2025р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для вирішення питання про призначення пенсії.
16.07.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняв рішення №172050007526 про відмову у призначенні пенсії. При цьому, зазначив, що ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. – 2 роки 4 місяці 2 дні. 
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.46 Конституції України видно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004р.
ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон №796).
ст.9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.
В ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видно, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993р. прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015р., далі – Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" можливе за наявності двох самостійних умов: 
1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 
2) проживання щонайменше 4 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року щонайменше 4 років. 
Як видно з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив позивачу у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", покликаючись на відсутність необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.
Водночас, наявними у матеріалах справи доказами повністю спростовується висновки пенсійного органу про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням віку.
Як видно з довідки Вараської міської ради Рівненської області від 30.06.2025р. №609 ОСОБА_1 проживала в с.Кругле Вараського (Володимирецького) району з 19.11.1970р. - 27.08.1988р., 19.01.1990р. - 20.02.1990р. в с.Більська Воля Вараського (Володимирецького) району – з 21.06.1993р.
Крім того, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.05.2025р. у справі №556/511/25, яке набрало законної сили 01.07.2025р., встановлено факт що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 постійно проживала без реєстрації в с. Кругле, Володимирецького (Вараського) району Рівненської області в період: з 01.01.1989 року 15.01.1989 року (п`ятнадцять днів); 07-08.10.1989 року (два дні), 14-15.10.1989 року (два дні), 21-22.10.1989 року (два дні), 28-29.10.1989 року (два дні); 04-08.11.1989 року (святкові дні - п`ять днів), 18-19.11.1989 року (два дні), 25- 26.11.1989 року (два дні); 02-03.12.1989 року (два дні), 16-17.12.1989 року (два дні); 01-07.01.1990 року (святкові сім днів), 20-21.01.1990 року (два дні); 03-04.02.1990 року (два дні), 17-18.02.1990 року (два дні); 08-11.03.1990 року (чотири дні), 17-18.03.1990 року (два дні), 24-25.03.1990 року (два дні); 07-08.04.1990 року (два дні); 14-15.04.1990 року (два дні), 21-22.04.1990 року (два дні), 28-29.04.1990 року (два дні); 01-23.05.1990 року (вихідні, святкові та відпустка - дев`ятнадцять днів); 02-03.06.1990 року (два дні); 09-10.06.1990 року (два дні), 16-17.06.1990 року (два дні); 23-24.06.1990 року (два дні); 07-08.07.1990 року (два дні), 21-22.07.1990 року (два дні); 04-05.08.1990 року (два дні), 18-19.08.1990 року (два дні); 01-02.09.1990 року (два дні), 08-09.09.1990 року (два дні), 13-30.09.1990 року (відпустка та вихідні - вісімнадцять днів); 06-07.10.1990 року (два дні), 13-14.10.1990 року (два дні), 20-21.10.1990 року (два дні), 27-28.10.1990 року (два дні); 07-11.11.1990 року (п`ять днів), 24-25.11.1990 року (два дні); 08-09.12.1990 року (два дні); 22-23.12.1990 року (два дні); 01-07.01.1991 року (святкові - сім днів), 19-20.01.1991 року (два дні); 09-10.02.1991 року (два дні); 23-24.02.1991 року (два дні); 02-03.03.1991 року (два дні), 08-10.03.1991 року (три дні), 16-17.03.1991 року (два дні), 23-24.03.1991 року (два дні), 30-31.03.1991 року (два дні); 06-07.04.1991 року (два дні), 13-14.04.1991 року (два дні), 20-21.04.1991 року (два дні), 27 - 28.04.1991 року (два дні); 01-09.05.1991 року (дев`ять днів); 18-19.05.1991 року (два дні), 25-26.05.1991 року (два дні); 01-02.06.1991 року (два дні), 08-09.06.1991 року (два дні), 15-16.06.1991 року (два дні), 22-23.06.1991 року (два дні); 06-07.07.1991 року (два дні), 20-21.07.1991 року (два дні); 03-04.08.1991 року (два дні), з 24-25.08.1991 року (два дні); 07-08.09.1991 року (два дні), з 14.09.1991 року по 07.10.1991 року (вихідні, святкові дні та відпустка, - двадцять чотири дні);12-13.10.1991 року (два дні), 19-20.10.1991 року (два дні), 26-27.10.1991 року (два дні); 07-10.11.1991 року (чотири дні), 23-24.11.1991 року (два дні); 07-08.12.1991 року (два дні); 21-22.12.1991 року (два дні); 01-07.01.1992 року (два дні), 18-19.01.1991 року (два дні); 01-02.02.1992 року (два дні); 15-16.02.1992 року (два дні); 07-09.03.1992 року (три дні), 14-15.03.1992 року (два дні), 21-22.03.1992 року (два дні), 28 - 29.03.1992 року (два дні); 04-05.04.1992 року (два дні), 11-12.04.1992 року (два дні), з 18.04.1992 року по 10.05.1992 року (вихідні, святкові дні та відпустка, - двадцять три дні); 16-17.05.1992 року (два дні), 23-24.05.1992 року (два дні); 06-07.06.1992 року (два дні), 13-14.06.1992 року (два дні), 20-21.06.1992 року (два дні), 27-28.06.1992 року (два дні); 04-05.07.1992 року (два дні), 18-19.07.1992 року (два дні); 01-02-08.1992 року (два дні), 29-30.08.1992 року (два дні); 05-06.09.1992 року (два дні), 12-13.09.1992 року (два дні), 19-20.09.1992 року (два дні), 26-27.09.1992 року (два дні).
В силу вимог ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сиди, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Виходячи з викладеного, висновки пенсійного органу щодо не підтвердження періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що с.Кругле та с.Більська Воля Вараського (Володимирецького) району Рівненської області в силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991р., належать до зони гарантованого добровільного відселення. 
В п.2 розділу І Закону № 76-VІІІ у ст.2 Закону № 791а-ХІІ внесено зміни, якими абз.5 ч. 2 ст. 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015р.
Отже, з 01.01.2015р. ст.2 Закону № 791а-ХІІ визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій:
1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;
2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км-2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км-2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км-2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;
3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.
Отже, з 01.01.2015р. зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом № 791а-ХІІ.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Верховний Суд від 29.01.2020р. у справі №572/245/17, від 17.06.2020р. у справі №572/456/17, дійшов аналогічних висновків.
З системного аналізу норм права слідує, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018р. у справі №556/1153/17.
Щодо застосування початкової величини. 
Колегія суддів наголошує, що документами, які підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону).
Відповідно до ст.15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
На час звернення позивача до суду належність позивача до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, ніким не оспорювалась, посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.01.1997р. не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону №796-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006р. у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015р. у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №556/1153/17, від 28.03.2018р. у справі №333/2072/17, від 27.02.2018р. у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018р. у справі №599/564/17.
Наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності дають підстави для висновків, що позивач має право на застосування початкової і додаткової величини зниження пенсійного віку (3 роки + 3 роки (1 рік за 2 повних роки проживання) ), оскільки станом на 1 січня 1993 року та після цього прожила у зоні гарантованого добровільного відселення необхідний проміжок часу, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку позивачу, передбаченого положеннями ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ, на 6 років. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 460/12940/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель