Справа № 302/842/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2025 року у складі судді Готри В.Ю., за скаргою ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про визнання незаконною постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича та зобов`язання скасувати арешт коштів,-
встановив:

18 червня 2025 року через систему "Електронний суд" боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д. А. у виконавчому провадженні № 77595067 від 24.03.2025 про арешт коштів на соціальному рахунку в АТ «Ощадбанк» та зобовязання цього приватного виконавця скасувати арешт коштів у розмірі 23 799,05 грн, які є соціальною допомогою на дитину-інваліда.
Зазначав, що 14 травня 2025 року під час спроби зняття коштів зі свого рахунку в АТ «Ощадбанк», він довідався про накладення арешту на суму 23 799,05 гривень. Цей рахунок є соціальним і на нього щомісяця надходить державна допомога на дитину з інвалідністю підгрупи «А». Дану постанову про арешт коштів було винесено приватним виконавцем Ярошевським Д. А. 24.03.2025 у виконавчому провадженні № 77595067 на підставі виконавчого листа № 302/1666/24. Стверджував, що відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернене на державну соціальну допомогу, допомогу на дітей з інвалідністю та інші соціальні виплати, а відтак вказані дії приватного виконавця порушують законодавство та його права як батька дитини-інваліда.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. та зобов`язання скасувати арешт коштів - залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляійної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для залишення скарги без розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
Від приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Судова колегія, на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Постановляючи ухвалу про залишення скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що така подана до суду з пропуском строку звернення до суду зі скаргою, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України. При цьому клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги, у відповідності до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, ОСОБА_1 не заявляв.
З такими висновками погоджується колегія суддів з врахуванням наступного. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).
Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Так, звертаючись із поданою скаргою ОСОБА_1 на обґрунтування такої посилається на постанову про арешт коштів від 24.03.2025 приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д. А., якою на його думку порушуються його законні права, про існування якої він довідався 14 травня 2025 року під час спроби зняти кошти зі свого рахунку в АТ «Ощадбанк».
Відтак, ОСОБА_1 достовірно знав про наявність оскаржуваної постанови станом на 14.05.2025, натомість до суду зі скаргою звернувся лише 18.06.2025, тобто поза межами встановленого ч.1 ст.449 ЦПК України десятиденного строку з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав і свобод.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що скарга ОСОБА_1 подана до суду 18 червня 2025 року з пропуском строку звернення до суду зі скаргою, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України. При цьому клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги, визначеного ч. 2 ст. 449 ЦПК України ним не заявлялось.
З врахування наведеного суд першої інстанції обґрунтовано залишив подану скаргу без розгляду. 
Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, і не заслуговують на увагу. 
Ухвала суду постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала – без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384,447 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий: 

Судді: