Справа № 464/8534/25
пр.№ 2/464/233/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2026 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді      Теслюка Д.Ю.,
за участі секретаря судового засідання   Гирьки К.В., 
представника позивачки    Погрібняка О.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

у с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Погрібняк О.М., звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 року випуску, сірого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 . Також, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частки ринкової вартості вказаного автомобіля та виділити його у власність ОСОБА_2 . Окрім цього, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 1 211,20 грн та витрати за проведення експертних досліджень в розмірі 3 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона, починаючи з 29.07.2014, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що 29.07.2014 у книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис №1726. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31.03.2025 року в справі № 464/8861/24 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 01.05.2025. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 року випуску, який придбаний 13.04.2022 (договір купівлі-продажу № 4649/2022/3137363 від 13.04.2022) Право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачем. Під час шлюбу та після розлучення відповідач користувався і користується вказаним транспортним засобом. Також, у сторін є спільне майно у вигляді квартири, загальною площею 71,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, сторони досягли згоди щодо використання даного спільного майна. Однак, сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме автомобіля. Оскільки автомобіль був придбаний в період шлюбу, він належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності та, зважаючи, що відповідач фактично ним користується і відмовляється компенсувати половину його вартості, позивачка має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення спільним майном подружжя автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia», та виділити даний автомобіль відповідачу ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частки ринкової вартості даного автомобіля. Відповідно до Висновку №10312 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 23.07.2025 середньоринкова вартість автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 року випуску, становить 201 310 грн. Таким чином, сума грошової компенсації за 1/2 частки ринкової вартості автомобіля складає 100 655 грн. 
Ухвалою судді від 08.12.2025 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами строщеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Від відповідача ОСОБА_2 20.01.2026 надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позовних вимог з таких підстав. Автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia» був придбаний у його батька за символічну ціну, а саме 1200 доларів США. Сплачена ним сума за вказаний автомобіль не відповідала ринковій вартості автомобіля на момент купівлі. Тобто, якщо кошти за час шлюбу і були спільними, то з сімейного бюджету було витрачено тільки 1 200 доларів США. Вказаний автомобіль було відчужено 10.11.2025 приблизно за 130 000 тисяч гривень, тобто за суму, що відповідала його реальному технічному стану. Не погоджується із визначеною позивачкою вартістю компенсації, оскільки згідно з договором купівлі – продажу від 13.04.2022 його ціна становила 126 000 грн. Тобто, після трьох років експлуатації вартість автомобіля зменшується, а позивачка визначає вартість у 2025 році вищою, ніж на моменту купівлі автомобіля у 2022 році. Вважає, що позивачка не надала доказів вартості автомобіля станом на момент розгляду справи, що унеможливлює задоволення позовних вимог та стягнення визначеної нею розміру компенсації.
На адресу суду 26.01.2026 від представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Погрібняка О.М. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою останній позов підтримав з підстав, наведених в такому.
Від відповідача ОСОБА_2 02.02.2026 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначив, що позивачка не пояснює, за які кошти був придбаний спірний автомобіль. Сам факт придбання майна в шлюбі не є безумною підставою для визнання такого спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що позивачка має намір отримати кошти, які не були витрачені з сімейного бюджету, а також, що середньоринкова вартість аналогічних авто у липні 2025 року і у грудні 2025 року не є ідентичними, та вказаний висновок не може бути покладений в основу рішення для визначення вартості компенсації.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Погрібняк О.М. позов підтримав з підстав, наведених в такому, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. 
Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 29.07.2014 перебували у шлюбі, зареєстрованому в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1726 (а.с. 8).
Відповідно до рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31.03.2025 у справі №464/8861/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9,10). Рішення набрало законної сили 01.05.2025.
Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №4649/2022/3137363 від 13.04.2022 ОСОБА_2 придбав в ОСОБА_3 автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 р.в., сірого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , за 126 000 грн (а.с. 11).
Висновком експерта №10312 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 23.07.2025 визначено середньоринкову вартість автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 р.в., з об`ємом двигуна 1.2і, обладнаного механічною КП, тип кузова: універсал, становить 201 310 грн (а.с 13-15).
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.01.2024 в справі №523/14489/15-ц зробила висновок, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Помилковим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність задоволення вимоги про визнання цих об`єктів спільним сумісним майном.
Враховуючи наведене вище, оскільки автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 р.в., сірого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , набутий подружжям за час шлюбу, відтак, з огляду на ст.60 СК України, а також неспростування відповідачем презумпції спільної сумісної власності, такий є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Таким чином, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23.01.2024 в справі №523/14489/15-ц, в задоволенні позову в частині визнання такого майна спільною власністю подружжя слід відмовити.
Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Згідно з ч.1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Предметом даного спору між сторонами є поділ автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності. Вказаний автомобіль відповідачем відчужено без згоди позивачки, що не оспорюється учасниками справи. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивачки, в порядку поділу майна подружжя, слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 р.в., сірого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 .
При визначенні суми грошової компенсації, яка підлягає стягненню в користь позивачки з відповідача, суд враховує таке.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.
Також, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19) зазначено, що, визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). 
Враховуючи наведене, а також те, що відповідач на спростування визначеного позивачкою розміру ринкової вартості автомобіля доказів не надав, відтак як належний доказ середньоринкової вартості автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 р.в., суд бере до уваги висновок експерта №10312 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 23.07.2025, згідно з яким середньоринкова вартість такого автомобіля становить 201 310 грн.
Таким чином, слід визначити розмір грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості автомобіля, згідно із наведеним вище висновком експерта, та стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію в розмірі 100 655 грн.
Окрім цього, в задоволенні позову в частині виділення автомобіля у власність відповідача ОСОБА_2  слід відмовити, оскільки спірний автомобіль був відчужений відповідачем та на момент розгляду справи не перебуває у його власності.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, слід зазначити таке.
Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України №656 від 04.12.2024 вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №10294 від 22.07.2025 позивачкою ОСОБА_1 сплачено 3 000 грн за складання висновку судового експерта по автомобілю марки «Skoda» моделі «Fabia».
Із врахуванням наведеного, із відповідача  ОСОБА_2 на користь позивачки  ОСОБА_1  слід стягнути судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 1 211,20 грн, а також витрати, пов`язані із проведенням експертних автотоварознавчих досліджень, в сумі 3 000 грн.
Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 – 265 ЦПК України,
у х в а л и в:
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя – задовольнити частково. 
У порядку поділу майна подружжя стягнути із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Skoda» моделі «Fabia», 2010 р.в., сірого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_3 , в розмірі 100 655 (сто тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн.
У задоволенні решти вимог – відмовити. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 1 211 грн 20 коп та витрат на проведення експертних автотоварознавчих досліджень в сумі 3 000 грн, а всього 4 211 грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 05.02.2026.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Суддя   Дмитро ТЕСЛЮК