ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/17450/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов?язати відповідача зарахувати до мого спеціального стажу період проходження дійсної військової служби з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року;
- зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Посилається на те, що з 22.04.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV). Зазначив, що має право на зарахування до спеціального страхового стажу період проходження строкової військової служби з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року, а тому має необхідний стаж у 35 років, необхідний для призначення та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV. Вказав, що 17.01.2025 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату такої допомоги, однак у відповідь отримав відмову. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Зазначила, що на день досягнення пенсійного віку позивач не набув 35 років страхового стажу на посадах лікаря або середнього медичного персоналу закладів охорони здоров`я, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому підстави для виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV відсутні. Зокрема, вказала про неможливість зарахування до спеціального стажу позивача періоду проходження військової служби з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року, оскільки це не передбачено законодавством. За таких обставин, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 01.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , з 22.04.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідженням записів у трудовій книжці суд установив, що вона містить такі записи про роботу позивача, зокрема:
- у період з 27.09.1983 року – працював на посаді лікаря-стоматолога лікарської амбулаторії с.Устя;
- 04.05.1984 року – звільнений із займаної посади у зв?язку із призовом в ряди Радянської Армії;
- у період з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року - служба в рядах Радянської Армії;
- 11.08.1986 року – прийнятий на 0,5 ставки лаборанта кафедри ортопедичної стоматології у Львівському державному медичному інституті (постановою КМУ №1262 від 17.10.1996 року перейменовано у Львівський державний медичний університет);
- 18.05.2006 року – переведений на посаду старшого лаборанта цієї ж кафедри;
- 05.05.2008 року – прийнято на посаду лікаря-стажиста рентгенологічного відділу за сумісництвом у Львівську обласну державну стоматологічну поліклініку;
- 01.07.2008 року – переведено на посаду лікаря-рентгенолога цього ж відділу за сумісництвом;
- 13.01.2025 року – прийнято на посаду лікаря-рентгенолога рентгенкабінету СМЦ на основну роботу.
- 05.07.2023 року – прийнято на посаду лікаря-рентгенолога ТОВ «УКРСЕРВІС» за сумісництвом;
- 13.01.2025 року – прийнято на посаду лікаря-рентгенолога рентгенкабінету СМЦ на основну роботу.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_1 позивачу було присвоєно офіцерське звання «лейтенант медичної служби», проходження служби в Збройних Силах Союзу РСР - з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року, назва посади «Начальник стоматологічного кабінету - лікар стоматолог». З військової служби звільнений в запас наказом Командуючого Військами Прикарпатського військового округу №0134 від 13.05.1986 року по ст.70 пункт «А» - по вислузі строку дійсної військової служби.
11.08.1986 року, після звільнення з військової служби, позивач був прийнятий на роботу на 0,5 ставки лаборанта кафедри ортопедичної стоматології, про що свідчить запис за №6 у його трудовій книжці.
17.01.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Листом відповідача від 30.01.2025 року №2201-1524/С-52/8-1300/25 відмовлено позивачу у призначенні вказаного виду допомоги.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з оскаржуваними діями відповідача, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються, серед іншого, Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ (тут і далі - у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.
Згідно з п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 року №1191 (далі - Порядок №1191).
Відповідно до п.2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Згідно з п.5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. 
Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Виходячи зі змісту п.2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, робота на посаді лікаря та середнього медичного персоналу (незалежно від найменувань посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрів дає право на пенсію за вислугу років.
Як встановлено судом, до спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, відповідачем зараховано лише період роботи позивача з 05.05.2008 року по 30.09.2010 року. Вказане підтверджується долученим представником відповідача розрахунком стажу.
Отже, ключовим правовим питанням в межах даної справи є наявність/відсутність у позивача права на зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років працівнику охорони здоров`я та право на отримання грошової допомоги згідно із п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, інших (спірних) періодів його роботи.
Щодо роботи на посаді лікаря-стоматолога лікарської амбулаторії с.Устя у період з 27.09.1983 року по 04.05.1984 року.
Постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 року №1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла у спірний період, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).
До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Отже, період роботи позивача з 27.09.1983 року по 04.05.1984 року на посаді лікаря-стоматолога лікарської амбулаторії с.Устя повинен бути зарахований до спеціального страхового стажу, який дає право на нарахування та отримання спірної грошової допомоги.
Щодо періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року.
Аналогічні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
У постанові від 13.02.2018 року (справа №738/1246/15-а) Верховний Суд дійшов наступного правового висновку:
«… Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
В примітці 3 до цього переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.
На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.
Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.
Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».».
Аналогічна правова позиція в цій категорії справ висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 року у справі №672/885/17, від 06.02.2019 року у справі №577/2537/17, від 29.11.2019 року у справі №414/53/17 та від 21.01.2021 року у справі №310/8663/18.
Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.
Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період проходження військової служби позивачем у лавах Збройних сил на посаді «начальника стоматологічного кабінету – лікаря-стоматолога» з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року підлягає зарахуванню до стажу роботи в закладах охорони здоров`я на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788-XII.
Щодо роботи на посаді лаборанта та старшого лаборанта кафедри ортопедичної стоматології у Львівському державному медичному університеті у період з 11.08.1986 року по 04.05.2008 року, то вищезгаданим Переліком установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років передбачено, що посади лаборанта та старшого лаборанта відносяться до середнього медичного персоналу. Ці посади займають фахівці з фаховою передвищою або вищою освітою, які здійснюють лікувально-діагностичний процес.
Разом з тим, суд враховує, що стоматологічна поліклініка при Львівському медичному університеті, згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я 28.10.2002 року №385, віднесена до лікувально-профілактичних закладів.
А тому, вказаний період роботи також повинен бути зарахований до спеціального стажу роботи позивача, який дає право на нарахування та отримання одноразової грошової допомоги в розмірі десяти призначених пенсій за віком.
Щодо роботи на посаді лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділу у Львівській обласній державній стоматологічній поліклініці у період з 01.10.2010 року по 30.04.2020 року (дату призначення пенсії за віком).
Згідно тверджень відповідача, вказаний період роботи не зараховано до спеціального стажу позивача з підстав несплати роботодавцями страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Даючи оцінку вказаному, суд враховує наступне.
Статтею 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законо
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому, згідно із ст.20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст.106 Закону №1058-IV, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17.07.2019 року у справі №144/669/17.
Відтак, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними вище нормами слідує, що станом на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, позивач працював в установі державної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «е» ст.55 Закону №1788-XII, і мав необхідний страховий стаж (35 років), а також до цього не отримував будь-якої пенсії. Вказане відповідно до вимог п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дає йому право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що оспорювані в цій справі дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не відповідають критеріям, визначеним ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому їх слід визнати протиправними.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою належного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом:
- визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладеної у листі від 30.01.2025 року №2201-1524/С-52/8-1300/25, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», період роботи на посаді лікаря-стоматолога лікарської амбулаторії с.Устя з 27.09.1983 року по 04.05.1984 року; період проходження військової служби з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року; періоди роботи на посаді лаборанта та старшого лаборанта кафедри ортопедичної стоматології у Львівському державному медичному університеті з 11.08.1986 року по 04.05.2008 року, а також на посаді лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділу у Львівській обласній державній стоматологічній поліклініці – з 01.10.2010 року по 30.04.2020 року (дату призначення пенсії за віком);
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 1211,20 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладену у листі від 30.01.2025 року №2201-1524/С-52/8-1300/25, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», період роботи на посаді лікаря-стоматолога лікарської амбулаторії с.Устя з 27.09.1983 року по 04.05.1984 року; період проходження військової служби з 10.05.1984 року по 18.06.1986 року; періоди роботи на посаді лаборанта та старшого лаборанта кафедри ортопедичної стоматології у Львівському державному медичному університеті з 11.08.1986 року по 04.05.2008 року, а також на посаді лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділу у Львівській обласній державній стоматологічній поліклініці – з 01.10.2010 року по 30.04.2020 року (дату призначення пенсії за віком).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 13814885) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 13814885) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.