ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10853/25 Справа № 205/16261/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2  на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Федотова В.М., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У листопаді 2024року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом проти  ОСОБА_2  про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 355,00грн, та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона з 27 грудня 2014року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 355,00грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Позивачка зазначала, що на теперішній час значно зросли ціни на продукти харчування, речі та послуги порівняно із 2017роком, а тому аліменти в розмірі 1 355,00грн не відповідають реаліям сьогодення, оскільки на зазначені кошти неможливо забезпечити проживання дитини на один місяць. Вказаних грошових коштів об`єктивно не вистачає для задоволення навіть мінімальних потреб дитини, враховуючи її вік. Крім того, вказана сума є меншою від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 2024рік.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що стягнуті з відповідача аліменти за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17 в розмірі 1 355,00грн є недостатніми, оскільки вказаний розмір аліментів суперечать положенням СК України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
08 жовтня 2025року  ОСОБА_2  подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та просив ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що на теперішній час він перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , який було зареєстровано 28 квітня 2018року. У вказаному шлюбі у нього народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, на його утриманні перебувають син від іншого шлюбу та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім того, на його утриманні перебуває батько, який має 3 групу інвалідності.
Заявник визнає позовні вимоги частково, просив суд стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2025року витребувано з Новокодацького районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 16 жовтня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025року та вирішено розгляд апеляційної скарги проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 11 листопада 2025року № 2374/0/15-25 про відставку судді ОСОБА_6 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12 листопада 2025року № 2982 та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025року прийнято до свого провадження справу та призначено її до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 27 грудня 2014року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.7/, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року було розірвано /а.с.9-11/.
Батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с.8/.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17 стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 355,00грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття /а.с.9-11/.
Малолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 28 квітня 2018року зареєстрували шлюб /а.с.39/.
Батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /а.с.40/.
Батьками відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /а.с.43/.
Відповідач ОСОБА_2 04 березня 2022року був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , згідно відповіді Міністерства оборони України на запит суду.
Відповідно до копії ухвали Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025року у справі № 932/7301/25 клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення його від кримінальної відповідальності було задоволено, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, в порядку, передбаченому ч.5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42024052210002795, відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України було закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України та зобов`язано ОСОБА_2 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання даної ухвали законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України для продовження проходження військової служби.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
При задоволенні позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивачкою надано належні та допустимі докази того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що дають підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27 грудня 2014року, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року було розірвано.
У шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17 стягнуто з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 355,00грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Звертаючись до суду з указаним позовом,  ОСОБА_1  посилалася на те, що стягнутий судом з відповідача у 2017році розмір аліментів у твердій грошовій сумі – 1355,00грн є недостатнім для утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як  ОСОБА_2  на теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 та отримує стабільний дохід, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у більшому розмірі, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період з січня 2022року по січень 2025року, наданих Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на виконання ухвали Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 березня 2025року /а.с.93-94/.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» збільшено прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років та встановлено його у розмірі 3 196,00грн.
Отже, враховуючи положення частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1 598,00грн.
За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягнуті з відповідача аліменти за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17 в розмірі 1 355,00грн є недостатніми, оскільки вказаний розмір аліментів суперечать положенням СК України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційний суд зауважує, що у цій справі, змінюючи спосіб стягнення аліментів, суд першої інстанції в першу чергу виходив із встановленого законодавством мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17 з  ОСОБА_2  на користь позивачки стягнуто на утримання доньки меншу суму, а саме 1355,00грн, починаючи від дня пред`явлення позову – з 20 січня 2017року, і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18).
Водночас, у цій справі позивачка заявила вимогу не про зміну (збільшення) розміру аліментів, а про зміну способу їх присудження, тобто зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду від 29 березня 2017року у справі № 205/350/17, у певній твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку батька дитини. Зазначене відповідає вимогам статей 181-184, 192 СК України. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014року у справі № 6-143цс13 і така практика не змінювалася.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано наявності у відповідача другої дитини від іншого шлюбу, – апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зміна його сімейного стану – народження другої дитини у іншому шлюбі саме по собі не є підставою для зменшення мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який встановлений частиною другою статті 182 СК України.
Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24).
Апеляційний суд зауважує, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з  ОСОБА_1  – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.
Безпідставними також є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебуває батько, який має 3 групу інвалідності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батьку відповідача – ОСОБА_7 згідно довідки міжрайонної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертної комісією серії 12 ААД № 098312 від 17 червня 2024року встановлено 3 групу інвалідності з 01 липня 2024року по 01 липня 2025року /а.с.41-42/, інших доказів в підтвердження вказаних доводів матеріали справи не містять, а відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 грудня 2025року.

Судді: