Справа № 148/2629/25 
Провадження № 33/801/34/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Яремчука А. В. на постанову судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173-2, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

Постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173-2, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та на підставі статті 36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 04 жовтня 2025 року о 00 год 05 хв по вул. Дачній в с. Мазурівка Тульчинського району Вінницької області він керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився; крім того 05 жовтня 2025 року о 16 год 09 хв. за місцем проживання вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 , зокрема ображав її нецензурною лайкою, що могло завдати шкоди її фізичному чи психологічному здоров`ю.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Яремчук А. В. подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані сп`яніння, за кермом автомобіля перебував  ОСОБА_3 , тоді як ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні. Зазначав, що коли автомобіль застряг у багнюці, ОСОБА_3 залишив транспортний засіб, щоб знайти лопату, у цей час ОСОБА_1 пересів на місце водія виключно з метою прослуховування музики та обігріву салону, оскільки двигун працював для забезпечення роботи опалювача. Звертав увагу на те, що перебування особи в стані сп`яніння за кермом та у транспортному засобі, який не є у стані руху, а знаходиться в нерухомому стані, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Крім того працівники поліції в порушення вимог статті 266 КУпАП не запропонували та не забезпечили проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я після того, як ОСОБА_1 відмовився від освідування на місці. Також зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду ОСОБА_1 не підписувалися та йому не вручалися, оскільки були складені без його присутності.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова суду першої інстанції в частині притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 472801 від 04 жовтня 2025 року 04 жовтня 2025 року о 00 год 05 хв по вул. Дачній в с. Мазурівка Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Протокол складений уповноваженою особою, а його зміст відповідає вимогам статті 256 КУпАП, протокол підписаний особою, яка його склала. 
ОСОБА_1 своїм правом надати пояснення не скористався, відмовившись при цьому від його підписання. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол, дії працівників поліції чи факт керування транспортним засобом в протоколі не вказав.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції № 1452/735, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (далі – Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Відповідно до пункту 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Працівниками поліції було виявлено у  ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, в зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
З наявного в матеріалах справи відеозапису випливає очевидний висновок, що дії  ОСОБА_1 були спрямовані на уникнення проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. 
Дії водія ОСОБА_1 правильно кваліфіковані поліцейським як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та саме з підстав відмови від такого огляду на нього складено протокол про адміністративне правопорушення.
Отже відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за статтею 130 КУпАП.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис є доказами у справі про адміністративне правопорушення та підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, а тому суд правильно взяв їх до уваги. Апеляційний суд не бачить підстав не довіряти вищезазначеним доказам, оскільки вони не спростовані матеріалами справи, в тому числі і доводами апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 130 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані сп`яніння, оскільки долучений до матеріалів справи відеофайл свідчать про те, що коли до нього підійшли працівники поліції він сидів на місці водія виключно з метою прослуховування музики та обігріву салону, а сам автомобіль зафіксовано у нерухомому стані, апеляційний суд до уваги не бере та розцінює, як форму правомірного захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності,
Так, з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2106» із працюючим двигуном та намагався розпочати рух. Крім того, як видно з цього же відеозапису, під час спілкування із працівниками поліції будь-яких заперечень чи зауважень щодо керування автомобілем ОСОБА_1 не висловлював, а навпаки підтвердив цей факт.
Отже з урахуванням змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зафіксованого на відеозаписі перебування  ОСОБА_1 на водійському сидінні в момент, коли до автомобіля підійшли працівники поліції, відсутності заперечень щодо факту керування автомобілем, його поведінки, суд першої інстанції не мав підстав сумніватись, що  ОСОБА_1  здійснював керування автомобілем, тобто виконував функції водія відповідно до пункту 1.10 ПДР України.
Інші доводи, на які посилається заявник, також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Яремчука А. В. залишити без задоволення, а постанову судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. С. Панасюк