ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року
м. Київ
справа № 367/4064/21
провадження № 61-14942св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2025 року в складі судді Мерзлого Л. В., постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року в складі колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О. в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання частини майна особистою власністю.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог і підстав первісного й зустрічного позовів
1. У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
2. Позов мотивувала тим, що сторони з 19 жовтня 2008 року перебували в шлюбі, проте з вересня 2020 року припинили фактичні шлюбні відносини. Зазначала, що в період шлюбу сторони набули у власність нерухоме та рухоме майно, здебільшого зареєстроване за відповідачем, який відмовляється визнавати за позивачкою право спільної сумісної власності на таке майно.
3. З урахуванням поданої до суду заяви про зміну предмету позову просила суд, ухвалити рішення яким:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:089:0229 і площею 0,025 га, розташовану за тією ж адресою; транспортний засіб марки KIA модель SPORTAGE (номер кузова НОМЕР_1 ); транспортний засіб марки KIA модель SORENTO (номер кузова НОМЕР_2 ); мисливську гладкоствольну рушницю Browning Phoenix - 20 калібр, № НОМЕР_3 ; пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями Форт-12РМ вартістю 23 400 грн; кухонні меблі «ELNOVA» вартістю 74 199 грн; посудомийну машину марки «WHIRLPOOL» вартістю 6 399 грн; варильну газову поверхню «WHIRLPOOL» вартістю 7 962 грн; духову шафу «WHIRLPOOL» вартістю 11 867 грн; холодильну камеру Liebherr IK 3520 вартістю 16 740 грн; ліжко «Мілана L16» вартістю 17 396 грн; матрац «Skandi Foam» вартістю 8 869 грн; комплект меблів для дому вартістю 18 600 грн; комплект меблів згідно товарної накладної №5926 від 07 серпня 2019 року вартістю 19 808 грн;
- в порядку поділу майна подружжя визнати за кожною зі сторін право власності на частину майна згідно наведеного переліку.
4. У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання частини майна особистою власністю.
5. Зустрічний позов мотивував тим, що подружжя неодноразово припиняло фактичні шлюбні відносини. Зокрема, в період з червня до серпня 2012 року позивачка переїхала до міста Одеси, а сторони не вели спільного господарства. Крім того, у період з лютого 2016 року до травня 2019 року ОСОБА_2 погодився працювати у місті Дніпрі, а сторони також припиняли подружні стосунки у період з травня до грудня 2016 року. ОСОБА_2 у цей період не приїздив додому, а лише перераховував кошти на утримання сина.
6. Задля того, щоб після припинення шлюбу проживати ближче до сина, ОСОБА_2 прийняв рішення придбати будинок (квартиру) у місті Ірпені та земельну ділянку за особисті кошти. Зокрема, він продав належну йому на праві особистиої власності квартиру АДРЕСА_2 . Втім, оскільки продаж особистої квартири відповідача мав відбутися в 2017 році, а квартира із земельною ділянкою оформлювалися в липні 2016 року, ОСОБА_2 взяв у своїх друзів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в борг кошти в розмірі 250 000 та 800 000 грн відповідно.
7. Отже оскільки квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою хоча й були придбані в період зареєстрованого шлюбу з позивачкою, але виключно за особисті кошти ОСОБА_2 . 
8. З аналогічних міркувань зазначає, що автомобіль KIA SORENTO 2012 року випуску теж підлягає визнанню його особистою приватною власністю, оскільки придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля HONDA CIVIC, який належав йому ще до укладення шлюбу з позивачкою і який він продав за 12 000 дол. США, а решту коштів (16 000 дол. США) позичив у друзів.
9. Зазначав також, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не вказала, що в період шлюбу в 2013 році за рахунок спільних коштів подружжя на її ім?я зареєстрована торгівельна марка «Громадська організація сімейного розвитку «ЩАСЛИВА РОДИНА», а в 2018 році - «Громадська організація «Асоціація дитячих центрів України». На відкриття та розвиток цих закладів з 2013 року до 2020 року було витрачено понад 15 000 дол. США. Оскільки заклади відкривались у період шлюбу, то, на переконання ОСОБА_2 вони також є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.
10. З урахуванням збільшених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким:
- визнати квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку за цією ж адресою та автомобіль KIA SORENTO 2012 року випуску його особистою власністю;
- визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE 2019 року випуску; наручного годинника Alpina Seastrong diver з діамантами вартістю 20 407,50 грн; каблучки з діамантами вартістю 12 244,50 грн; наручного годинника BALMAIN B5075.32.86 з діамантами вартістю 12 021,75 грн; напівшуби з норки вартістю 8 163 грн; шуби з норки вартістю 38 325 грн; каблучки з діамантами вартістю 18 000 грн; хрестик з білого золота з діамантами вартістю 28 728 грн; торгівельної марки «Щаслива родина».
Стислий виклад судових рішень у справі
11. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2025 року вимоги первісного та зустрічного позовів задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:089:0229 і площею 0,025 га, розташовану за тією ж адресою; транспортний засіб марки KIA модель SPORTAGE (номер кузова НОМЕР_1 ); транспортний засіб марки KIA модель SORENTO (номер кузова НОМЕР_2 ); кухонні меблі «ELNOVA» вартістю 74 199 грн; посудомийну машину марки «WHIRLPOOL» вартістю 6 399 грн; варильну газову поверхню «WHIRLPOOL» вартістю 7 962 грн; духову шафу «WHIRLPOOL» вартістю 11 867 грн; холодильну камеру Liebherr IK 3520 вартістю 16 740 грн; ліжко «Мілана L16» вартістю 17 396 грн; матрац «Skandi Foam» вартістю 8 869 грн; комплект меблів для дому вартістю 18 600 грн; комплект меблів згідно товарної накладної №5926 від 07 серпня 2019 року вартістю 19 808 грн; торговельну марку «Щаслива родина».
У порядку поділу майна подружжя визнано за кожною зі сторін право власності на частину майна згідно наведеного переліку.
12. 03 липня 2025 року адвокат Вайнер О. Л., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 120 500 грн.
13. Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2025 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 917,05 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 303,34 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.
В іншій частині заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
14. Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 липня 2025 року - без змін.
15. Судові рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 50 000 грн мотиовані тим, що саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
16. Дослідивши документи, надані представником ОСОБА_1 на підтвердження надання позивачці правової допомоги та її вартості, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, беручи до уваги тривалий розгляд справи, вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 гривень.
17. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про те, що позивачка має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн, оскільки в розрахунку судових витрат, поданих стороною позивача у заявах по суті справи була зазначена попередня сума витрат у розмірі 25 000 грн, а у відзиві на зустрічну позовну заяву - ще додатково 25 000 грн.
18. Суд апеляційної інстанції вважав вимоги апеляційної скарги відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу необґрунтованими, адже спір мав юридичні нюанси на підготовчому судовому засіданні, була потреба в зборі необхідних доказів, витребування доказів судом, їх вивчення, роботі із зустрічним позовом, допиті свідків. Суд також звернув увагу на тривалість розгляду цієї справи, у зв`язку з чим констатував, що стягнена судом сума в розмірі 50 000 грн є справедливою та обґрунтованою.
19. 29 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, які були понесені в зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 15 000 грн.
20. Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року заяву адвоката Вайнера О. Л. задоволено та стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
21. Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати є співмірними з виконаною роботою під час розгляду апеляційних скарг судом апеляційної інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала касаційні скарги 
22. 27 листопада 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою та просив скасувати додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 
2025 року, а постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
23. Не погодившись з оскаржуваними рішеннями ОСОБА_2 , як на підставу касаційного оскарження, послався на порушення норм процесуального права та наполягав на тому, що суд не може стягувати витрати на професійну правничу допомогу без надання документів, що підтверджують їх оплату.
24. Зазначив, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт. Додані до справи документи (договір, акт, рахунки), на переконання відповідача, є формальними і не деталізують, які саме юридичні дії були вчинені, скільки часу на це витрачено, як розраховувалася вартість послуг, у зв`язку із чим неможливо оцінити співмірність витрат із фактичними діями адвоката. 
25. Вважає, що складність справи не виправдовує заявлену до стягнення суму, а справедливо, на його думку, було б стягнути 10 000 грн витрат на правничу допомогу. 
26. Посилався також на те, що сторона позивача до закінчення судових дебатів не зробила заяву про те, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення суду.
27. Також 27 листопада 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року. 
28. Заявник послався на неправильне застосування та істотне порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. ОСОБА_2 зазначив, що апеляційним судом неправильно застосовувано висновки щодо розподілу витрат на правничу допомогу, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
29. Посилається на те, що позивачка не довела реальності та необхідності понесених нею витрат, а позиції сторін у суді апеляційної інстанції не змінилися. Зауважує про відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт і звертає увагу на те, що стягнена судом сума не враховує його майновий стан.
30. Просив або відмовити в задоволенні заяви позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, або зменшити їх розмір до справедливого та співмірного фактичному обсягу виконаних робіт у сумі 1 000 грн.
Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала відзив на касаційні скарги 
31. 22 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. подав відзив на касаційні скарги, в якому просив залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
32. Відзив мотивовано тим, що документами, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу в справі № 367/4064/21, згідно якими ОСОБА_1 має сплатити гонорар адвокату є акт № 1 від 01 липня 2025 року до договору № 37/юр від 18 березня 2021 року та рахунок № 1 від 02 липня 2025 року, які були підписані сторонами 02 липня 2025 року електронними підписами.
33. Зазначає, що цивільно-процесуальне законодавство не забороняє стороні подавати до суду документи щодо витрат на правничу допомогу, які сторона має сплатити адвокату в майбутньому, що й було зроблено в цьому випадку в зв`язку з вимушеним перебуванням позивачки за кордоном з малолітньою дитиною.
Короткий зміст наступних заяв, поданих сторонами
34. 25 грудня 2025 року ОСОБА_2 подав відповідь на відзив на касаційну скаргу, в якій звертає увагу суду на те, що договір про надання правничої допомоги підписаний Вайнером О. Л. не як адвокатом, а як фізичною особою-підприємцем, у зв`язку з чим суд компенсував позивачці витрати на правничу допомогу, надану неналежним суб`єктом.
35. У подальшому сторона позивача подала заперечення на відзив на касаційну скаргу, а сторона відповідача - пояснення щодо поданих позивачкою заперечень, у яких кожна зі сторін спростовувала наведені іншою стороною в попередній заяві обставини та підтримувала власну позицію, викладену в касаційній скарзі / відзиві на касаційну скаргу відповідно.
РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
36. Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
37. 30 грудня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі касаційного перегляду справи
38. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
39. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40. Встановлено, що в поданих касаційних скаргах ОСОБА_2 винятково оспорює стягнення з нього додатковим рішенням місцевого суду та додатковою постановою апеляційного суду витрат на правничу допомогу в розмірі 50 000 грн і 15 000 грн відповідно.
41. Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2025 року в частині розподілу витрат зі сплати судового збору, а також постанова Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року в частині вирішення спору по суті сторонами в касаційному порядку не оскаржуються, в зв`язку з чим Верховним Судом у цих частинах не переглядаються. 

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційних скарг
42. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
43. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
44. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» (частина четвертій статті 62 ЦПК України).
45. За положеннями пунктів 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
46. Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
47. В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
48. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
49. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
50. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
51. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
52. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
53. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
54. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
55. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
56. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
57. У заяві про ухвалення додаткового рішення у цій справі, поданій до суду першої інстанції, представник позивачки просив стягнути з відповідача, зокрема, 120 500 грн витрат на правничу допомогу. 
58. Заява мотивована тим, що при подачі позову 04 червня 2021 року сторона позивача розраховувала на тривалість зайнятості адвоката у справі строками, які встановлені статтею 210 ЦПК України, тобто від 90 до 150 днів, у зв`язку з чим очікувала понести витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.
Водночас ізурахуванням зайнятості адвоката у справі 4 роки 23 дні, ціни заявленого позову на момент його подання, а саме майна вартістю 1 658 621,76 грн, інфляційних процесів за період розгляду справи, результатом якого було задоволення позову на 97 %, сторони дійшли згоди збільшити суму гонорару до 55 000 грн в частині тривалості зайнятості адвоката.
Крім того, сторони на підставі пункту 4.1 договору про правничу допомогу погодили, що оплата роботи адвоката із зустрічним позовом має здійснюватися на рівні 25 000 грн, про що було заявлено у відзиві на зустрічну позовну заяву.
Також сторони на підставі пункту 4.6 договору, яким передбачено, що кожне відвідування суду або іншого органу оплачується клієнтом адвокату в розмірі за додатковою домовленістю, погодили оплату 27-ми судових засідань із розрахунку по 1 500 грн за одне судове засідання, а саме: 29 червня 2021 року, 29 липня 2021 року, 01 вересня 2021 року, 05 жовтня 2021 року, 03 листопада 2021 року, 24 листопада 2021 року, 03 березня 2021 року, 13 липня 2022 року, 25 серпня 2022 року, 31 жовтня 2022 року, 01 лютого 2023 року, 04 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року, 22 травня 2023 року, 06 липня 2023 року, 11 вересня 2023 року, 15 листопада 2023 року, 23 січня 2024 року, 13 травня 2024 року, 02 липня 2024 року, 06 серпня 2024 року, 10 жовтня 2024 року, 02 грудня 2024 року, 04 лютого 2025 року, 13 березня 2025 року, 22 квітня 2025 року, 17 червня 2025 року, а всього - 40 500 грн.
При вирішенні питання про розмір витрат на оплату послуг адвоката була врахована частина четверта статті 137 ЦПК України, в тому числі значення справи для Клієнта, витрачений адвокатом час за 4 роки 23 дні, кількість судових засідань, ціна позову та співмірність заявлених вимог розміру гонорару, який складає приблизно 7% від початкової ціни позову (вартості спірного майна), а також інфляційні процеси в Україні, які відбулись за 4 роки розгляду справи. Загальний розмір гонорару адвоката сторона позивача визначила на рівні 120 500 грн.
59. На підтвердження розміру понесених адвокатом витрат сторона позивача надала суду копію договору про надання правової допомоги № 37/юр від 18 березня 2021 року та акт № 1 від 01 липня 2025 року до вказаного договору, в якому позивачка та її представник погодили вартість виконаних представником робіт.
60. У заяві про ухвалення додаткового рішення, поданій до суду апеляційної інстанції, сторона позивача просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
61. Заява мотивована тим, що апеляційна скарга відповідача залишена судом без задоволення, в зв`язку із чим позивачка має право на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.
62. На підтвердження розміру понесених адвокатом витрат сторона позивача надала апеляційному суду копію договору про надання правової допомоги № 37/юр від 18 березня 2021 року, акт № 2 від 28 жовтня 2025 року до вказаного договору, в якому позивачка та її представник погодили вартість виконаних представником робіт, а також рахунок на оплату № 2.
63. Врахувавши складність справи, тривалість її розгляду (понад 4 роки), участь представника позивачки в 27 судових засіданнях, значення цієї справи для сторін, ціну позову, а також беручи до уваги засади розумності і справедливості суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених в судах першої та апеляційної інстанцій, в розмірі 50 000 грн та 15 000 грн відповідно, що відповідатиме критеріям реальності та необхідності таких витрат. 
64. Доводи касаційних скарг ОСОБА_2 про те, що позивачка не надала докази фактичної сплати таких витрат, Верховний Суд відхиляє, адже витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
65. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
66. Аргументи відповідача про те, що ОСОБА_1 не надала детальний опис виконаних представником робіт (наданих послуг), суд також не приймає з таких мотивів.
67. Так, за змістом частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
68. Водночас, як уже зазначалося, гонорар адвоката може встановлюватися у двох формах: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. 
69. Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. 
70. Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
71. У справі, яка переглядається, суди встановили, що розмір гонорару адвоката позивачка погодила в окремо складених актах (№ 1 і № 2) до договору про надання правової допомоги і в цих актах позивачка та адвокат не пов`язували розмір гонорару з витраченим адвокатом часом на вчинення відповідної процесуальної дії. Навпаки, сторони зазначили конкретні (фіксовані) суми гонорару адвоката за окремі аспекти його участі в справі (судові засідання, робота над первісним і зустрічним позовами).
72. Оскільки позивачка погодила з адвокатом фіксований розмір його гонорару, то ненадання детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) із зазначенням того, скільки годин адвокат витратив на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії чи складення документу, не має правового значення для вирішення питання про компенсацію ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу.
73.  Крім того, у вже згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також зазначено, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
74. Доводи касаційної скарги про те, що сторона позивача до закінчення судових дебатів не зробила заяву про те, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення суду, Верховний Суд не приймає як такі, що спростовуються матеріалами справи, а відповідні заяви містилися в заключному слові позивачки, поданому до суду першої інстанції (т. 5, а. с. 130), та у відзиві на апеляційну скаргу (т. 6, а. с. 79).
75. Аргументи щодо неврахування апеляційним судом майнового стану відповідача суд теж відхиляє, оскільки приписи процесуального закону не визначають обов`язок суду оцінювати згадану обставину при вирішенні питання про розподіл понесених сторонами судових витрат.
76. Оскільки ОСОБА_7 не довів факт неспівмірності понесених іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі (6 томів), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом (понад 4 роки), а обставини, на які посилається відповідач у касаційних скаргах, не є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, то наявні підстави для залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
77. Посилання відповідача в запереченні на відзив на касаційну скаргу на те, що суди компенсували витрати на правничу допомогу, надану неналежним суб`єктом (ФОП, а не адвокатом), Верховний Суд не аналізує, оскільки вказані доводи не наведені в касаційних скаргах, а отже виходять за межі касаційного перегляду в цій справі.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
78. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
79. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційних скаргах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
80. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
81. Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як ухвалені з дотриманням норм процесуального права, оскільки доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2025 року, постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара